57 
Jest nyní úlohou podrobiti bližší analyse, které to byly vnitrní faktory, 
které zapříčiňovaly tento zjev. Bylo by snad možno se domnívati, že 
vstup uhličité z vody do buněk za zvýšené takto assimilace dál se tak 
rychle, že cyankalium, resp. hydrolysou jeho vzniklý hydroxyd nemohl 
jí ani „zachytiti“. Než v tom právě spočívá větší intensita tohoto processu, 
že uhličitá jest rychle rozkládána, takže není jí pak v buňkách assimilačních. 
Naopak ale to je karakteristickým zjevem při stupňované assimilaci, že 
rychle se tvoří nová a nová kvanta kyslíku rozštěpením uhličité. Jistě 
tedy jen bohatost pletiv Elodey na tento plyn byla příčinou toho, že bylo 
nutno užiti tak relativně vysokých kvant cyanidu, aby byla assimilace 
attakována. 
Bakteriovou zkouškou dokázat i inaktivaci cyankalia se nezdařilo, 
jelikož v roztocích jeho, jež mohly býti pokládány za aktivní, bakterie se 
nepohybovaly, očividně zde odumírajíce. 
Z toho, co bylo dosud sděleno o etiologii působení cyankalia, ne vy¬ 
svítá ovšem jasně, jaký jest vztah kyslíku pletivného k působení cyanidu. 
Faktum toto stane se ale snad zřejmějším až sděleny budou výsledky 
působení jiných jedů na assimilaci, s nimiž byly podniknuty pokusy ke 
srovnání účinku tohoto jedu. Prozatím budiž zde tedy konstatováno, že 
inaktivuje fotosynthetickou assimilaci a že rostliny mohou se po jeho 
účinku úplně zotaviti zvláštním, karakteristickým způsobem. 
Srovnávací pokusy assimilační mohly by snad býti nahraženy bio¬ 
chemickou analysou etiologie působení cyankalia. Tu však za nynějšího 
stavu, v jakém se nachází otázka dynamiky fotosynthetické assimilace 
provésti sotva by bylo možno. Naproti tomu jest působení našeho jedu 
tak karakteristické a účin jiných látek toxických tak odlišný, že již z che¬ 
mických resp. fysikálních jejich vlastností lze se nadíti důležitých poukazu 
pro rozluštění otázky této. To se pak také, dle mínění referentova, vskutku 
stalo. 
Srovnávací pokusy. 
Kyselina cyanovodíková těší se pověsti, že je enzymatickým jedem 
xaPe^oxÝjv- Zdálo se tedy vděčnou úlohou zkoumati, zda také při poku¬ 
sech s assimilaci nepůsobila tímto způsobem. Nebylo sice vycházeno z toho 
stanoviska, že hlavní děj při fotosynthetické assimilaci, t. j. redukce ky¬ 
seliny uhličité, byl by pokládán za process enzymatický. Náhled takový 
byl by veskrze nesprávný (Nathanson 1910, 193), neboť enzymatické 
pochody nepotřebují žádného příchodu energie z věnčí, nýbrž urychlují 
pouze reakce, které i bez nich nastávají a jsou spojeny se snížením che¬ 
mického energetického potenciálu, s vybavením energie. U sensibilisátoru 
však, jakým jest dle běžných názorů (Willstátter vykládá ovšem fotosyn- 
thesu Grignardovými synthesami) chlorofyll, hraje velikou úlohu 
příchod vnější energie, be^ níž ani za přítomnost sensibilisátoru reakce 
nejde před se. Sensibilisátor nepůsobí tedy pouze urychlováním reakce, 
XX. 
