89 
ovšem, jak již bylo uvedeno, cyankalium. Nastává tedy otázka, zda půso¬ 
bení těchto látek na assimilující rostliny nesouviselo také s inaktivováním 
zmíněného enzymu nebo enzymů parallelně s ním fungujících (peroxy- 
dasy?). Možnost tuto ovšem nelze vyloučiti, pokusy však bohužel, jež 
by mohly blíže objasnit! toto působení, nemohly býti provedeny. 
Konečně nutno ještě vzpomenouti nálezu, že také formaldehyd pů¬ 
sobil do značné míry podobně jako H 2 S, C 6 H 5 . NH . NH 2 , a CNH. Bylo 
již vyloženo, že lze předpokládati oxydování jeho v těle attakovaném 
a uvedeny také pokusy, jež přímo působnost takovouto tohoto jedu do¬ 
vozují. Tím přistupovala by ke. zmíněným substancím třetí látka, jež 
velmi pravděpodobně také redukčně na assimilující rostliny působí a s jejímž 
působením do značné míry effekt cyanidu draselnatého se kryje. 
Diskusse resultátů. 
V předcházejících odstavcích bylo vyloženo, že účinek cyanidu dra¬ 
selnatého nekryje se s působením žádné látky vyjma prostředky redukční. 
Také v literatuře nebyly nalezeny údaje o jiných jedech, které by se vy¬ 
značovaly podobnými vlastnostmi. Domnívá se tedy autor, že jest oprávněn 
k vytčení věty, že účinek cyanidu na assimilující rostliny byl povahy re¬ 
dukční. 
Jest nyní ovšem úkolem poohlédnouti se po literatuře, do jaké míry 
svědčí data, jež dosud o fysiologických účincích cyanovodíku byla snesena, 
pro názor, jenž byl vysloven. 
Z chemie známo, že jsou cyanidy alkalií silnými redukčními pro¬ 
středky; pohlcují vydatně kyslík vzdušný přecházejíce v cyanát: 
2 KCN + 0 2 = 2 KCNO (Treadw. II., 278). Ovšem, nesmí býti za¬ 
mlčeno, za vysokých temperatur (taví se s oxydy)! Tuto pak působnost 
cyankalia nelze beze všeho srovnávati s účinkem na organismy. Nicméně 
dlužno zde uvážiti, že reakce, jež probíhají v živých tělech, jeví řadu 
zvláštností. Především probíhají ve zcela specifických strukturách, tedy 
naprosto jinak, než v pouhých roztocích. Tím vysvětluje Warburg 
(1913, pg. 14) J) proč rychlost, s níž probíhá kvašení ve vylisované šťávě, 
je tak malá oproti kvašení buněčnému. Za druhé jest většina životních 
reakcí povahy enzymatické, fermenty, nositelé oněch reakcí, jsou roz¬ 
prostřeny právě po těchto strukturách. Zrušení pak těchto struktur od¬ 
povídá ovšem zničení hraničných ploch, na nichž enzym působí. Warburg 
(pg. 19) uvádí za příklad fermentativní štěpení cukru za přítomnosti 
práškového uhlí z kostí. Na povrchu jeho částeček urychlovány jsou 
četné chemické reakce, kyselina šťavelová mizí na př. ponenáhlu se oxy- 
dujíc, přidá-li se zmíněná látka k jejímu vodnímu roztoku. Urychlování 
však reakce zmizí, zniČí-li se veliký povrch, jejž suspendované částečky 
*) Otto Warburg, Cber die Wirkung der Struktur auf chemische 
Vorgánge in Zellen, 1913. 
XX. 
