90 
uhelné byly zaujímaly, přinutí-li se na př. k tomu, aby se sbalily. Je-li 
tedy v našem případě též enzym přítomen, tu zhušťují partikule uhlí na 
svém povrchu cukr a adsorbují zároveň enzym, takže tyto látky vstupují 
ve zcela jinaké spojení než v pouhém roztoku. Následkem toho jest tedy 
také rychlost enzymatického štěpení zcela jinaká. Sbalení částeček uhelných 
značí v tomto případě zničení struktury. 
Tento jednoduchý příklad ukazuje, že také v buňkách může cyan- 
kalium vstoupiti ve zcela podobné poměry. Působení cyankalia na lidský 
organismus činí při bezprostředním pozorování dojem, jakoby se jednalo 
o akutní zadušení. Téměř momentanně přestává býti kyslík předáván 
dýchacím centrům, venosní krev zůstává světle červenou, chovajíc značné 
množství kyslíka, téměř jako arterielní. Kyslík její není spotřebován 
(Kunkel, 1 ) pg. 505 seq.). Při bližší však úvaze ukazuje se, že nebylo by 
správné činiti za effekt odpovědným přímé porušení absorbčních schop¬ 
ností pletivných buněk (jak také na př. Schroedrovi, pg. 447, jak se zdá, 
tane na mysli). Neboť centrální systém nervový to je, jenž beze vší po¬ 
chyby jest primérně attakován, centrum respirační, vasomotorické a t. zv. 
tepelné (tímto rozumí Kunkel apparáty nervové, jež regulují celý komplex 
chemických obměn v orgánech a bdí nad rozdmychováním i stupňováním 
pochodů výměny látek, pg. 507), a ochromením zvláště onoho posledního 
centra povstává nejvíce karakteristický zjev při otravě cy ano vodíkové, 
jejž lze shrnouti ve větu: Die lebenden Gewebe verlieren unter dem EinfluB 
der Blausáurevergiftung das Vermogen, den ihnen gebotenen Sauerstofí 
aufzunehmen" (Geppert, cit. dle Kunkela, pg. 505). 
Tyto zkušenosti tedy jen při povrchním uvážení by mohly podpo- 
rovati domněnku, že cyanovodík působí na „vegetativní" pletiva redukčně. 
Naopak účinek tento musíme přenášeti na buňky gangliové dotčených 
nervových systémů. Pozoruhodné však výsledky vyneslo systematické 
studium enzymatických paralysátorů, jak z části již bylo vyloženo. Obor 
působnosti cyanovodíku je omezený, možno říci specifický. Působí neoby¬ 
čejně silně na katalásy. Dále na zymasu (alkoholického kvašení, srov. 
Eduard & Hans Buchner 1903, pg. 181, kteřížto autoři studovali 
reversibilní vliv CNH na mimobuněčné kvašení). Hydrolytické fermenty 
však (pepsin, proteolytický enzym konviček Nepenthes, kvasinková endo- 
tryptasa, diastasa) jsou vůči němu velmi vzdorný. Těchto fakt používá 
Schroeder (pg. 449) k tomu, aby vysvětlil působení CNK na dýchání 
Aspergilla. Zdá se mu velmi důležitým, jestliže právě enzymy, jež roz¬ 
kládají hydroperoxyd, tudíž také asi i pro dýchací process důležité per- 
oxydasy, jakož i zymasa (dýchání a alkoholické kvašení!) zvlášť silně 
a transitoricky jsou tímto jedem ochromovány a sice úplně stejným způ¬ 
sobem jako dýchání samo, kdežto ostatní enzymy jen nepatrně. I pokládá 
9 A. J. Kunkel, Handbuch der Toxikologie. 1901. 
XX. 
