92 
možno provésti však jen tak, že by bylo quantitativně studováno, zda za! 
působení cyankalia resp. sirovodíku a pod. látek jmenovaných enzymů! 
neubývá. Jest však také možno, že všecky tyto látky působí přímo (třebažeji 
ve smyslu Warburgově) redukčně na obsah buněk rostlinných, bez 
komplikací enzymatických. 
Nevykazuje-li cyanovodík ještě jiných účinků na pokusné rostliny, 
nebylo možno zkoumati. Pokud lze dnes přehlédnouti literaturu, jež sej 
týká čistě fysikálně-chemických účinků cyankalia na určité látky, bylo by) 
vzpomenout i pokusů Porgesaa Neubauera, 1 ) kteří udávají, že cya- 
nidy rozpouštějí lipoid lecithin, srážejíce cholesterin. Je-li pak pravdivou* 
domněnka Palladinova, 2 ) (1910, pg. 357), že chlorofyll je v živé buňce 
vázán na lecithin a že zelené barvivo nepředstavuje žádnou jednoduchou 
přimíŠeninu k protoplasmě zrna chlorofyllového, nýbrž že tvoří s ní jednotný 
celek, při čemž fungují fosfatidy jako spojovací člen (,,cemenť‘), pak byle 
by možno se domnívati, že rozrušuje cyanid toto spojení rozpouštěje spo-í 
jovací lipoidy. V tom ohledu je třeba ještě dalších pokusů. 3 ) 
Nepříliš pravděpodobno je, že působením na povrchové napjetij 
protoplastu vyčerpával by se účinek cyankalia na assimilující rostlinyj 
Neboť dle pokusů Nothmannové (1. c.) po delší době objeví se v roztocích 
jeho zastavení plasmatického proudění, jaké také narkotiky lze vyvolati, 
u těchto však bylo stanoveno, že povrchové napětí jejich roztoků není 
směrodatným pro zdržující působení jejich na proudění plasmy. 
Také chybí dosud experimentální doklady z biochemie pro známou 
vlastnost cyanovodíku, reagovati snadno s aldehydy, neboť cyanhydrirr 
v krvi dosud nebyl nalezen. ,,Allerdings konnen Aldehydgruppen, denenj 
wir doch ganz allgemein im tierischen Chemismus eine ausgezeichnete 
Stellung zuerkennen mússen, in den Organen selbst schon bei sehr geringei 
Verdúnnung mit der Blausáure reagieren," praví Kunkel (1. c. pg. 499). 
Není tedy vyloučeno, že působení cyankalia jak na organismusj 
živočišný tak i na rostlinný může být i kombinované. Pravděpodobnější 
však je, že veškery tyto účinky — mimo redukční — existují-li, jsou pou¬ 
hými vedlejšími ,,Nebenwirkungen“, neboť přesně prokázaná účinnost 
sirovodíku a fenylhydrazinu a naprostá parallelita působení cyankalia 
v pokusech referentových jsou příliš nápadnými. 
Než ještě v jednom ohledu nejsou naše pokusy bez zajímavosti, ve! 
vztahu totiž, v němž stojí ku theorii Verwornově o narkose, jak byla 
1 ) Citováno dle Wo. Ostwald, GrundriB der Kolloidchemie. 1910. 
2 ) W. Pa llad in u. E. Stanewitsch, Die Abhángigkeit der Pflanzen- 
atmung von den Lipoiden (Biochemische Zeitschrift, Bd. 26, 1910, pg. 351 seq.). 
3 ) Liebaldtová vykládá, že zelená součást zrn chlorofyllových je 
povahy lipoidové (Stoklasa — lecithinové složení chlorofyllu?); druhá fase 
chlorofyllu je prý hydroidní (413, pg. 75 seq.): Erna Liebaldt, Uber die 
Wirkung wássriger Lósungen oberfláchenaktiver Substanz auf die Chlorophyllkórnei: 
(Zeitschrift fíir Botanik 1913, 5. Jhg., pg. 65 seq.). 
XX. 
