99 
Za takový hodil se ovšem Anthoceros punclatus, jehož buňky, jak známo, 
chovají po jednom velkém chloroplastu k celé ploše vnější stěny přiloženém. 
Chloroplast tento mívá velký, plasmatický pyrenoid a za normálních okol¬ 
ností množství škrobu kol něho. Škrob ostatně rozložen jest také po celém 
rozsahu chloroplastu. Chloroplast je velmi voluminesní a plasmou bohatý, 
těleso vskutku velmi zvláštní podoby i struktury. Otázka tedy, jak bude 
se chovati takovýto orgán po porušení buňky zářením radiovým, mohla 
býti zajímavou. 
Postup pokusů byl týž, jak vylíčen. Užito jednak rostlin Antho- 
cerových z podzimku, jednak kultur, jež náhlým vytopením místnosti 
sklenmkove o Velkonocich se ,,zatáhly , nacez v květnu opět vyrazily 
v normální rostliny. Vždy na jednu rostlinku na vlhké vatě ležící položena 
rourka a, na druhou b, třetí exemplář sloužil jako kontrolní. 
Značnější změny v obsahu buněčném objevovaly se čtvrtým nebo 
pátým dnem po ozáření. Projevila se tedy také v tomto případě značná 
resistence chlorofyllosních pletiv oproti vlivu radia. Záhy zmizel škrob 
v ozářených buňkách. Po deseti dnech bylo pak již makroskopicky možno 
pozorovati v místech, kde se nacházela rourka radiová, intensivní zblednutí 
stélky. Assimilace byla pak velmi slabá. Při mikroskopickém ohledání 
(na tenkých tangentiálních řezech) ukázalo se pak, že velmi četné buňky 
měly místo chloroplastu velkého, deskovitého, s velkým hrbolkovitým 
pyrenoidem malé, intensivně karotinově červenohnědé tělísko — degene¬ 
rovaný pyrenoid. Místy bylo viděti kol něho ještě zónu nazelenalou, 
menšící se postupně a stávající se ještě slaběji zelenou, až zbyla kol něho 
téměř hyalinní obruba. Zbytky tyto po pyrenoidech se jodem barvily 
černě. V četných případech redukovány byly i tyto zbytky dále, obrys 
jejich stával se hrbolatým, barva žlutočervenou až i úplně vybledla a tě¬ 
líska jakoby se rozplývala. Posléze nalezeno v buňce jen velmi malé tě¬ 
lísko, snad jádro s nepatrným plastidovým rudimentem. Bohužel zkazil 
se referentovi fixovaný materiál, takže nemohly býti z něho zhotoveny 
parafinové řezy, čímž stalo se jmenovitě nemožným studovati eventuelní 
změny, jichž doznala jádra buněčná. Ve všech těchto buňkách dostavila 
normální plasmolysa (10% KN0 3 ). Buňky, jež byly z dosahu radia 
i kontrolní exempláře jevily chloroplasty normálního vzhledu. 
Byly tedy paprsky radiovými přivedeny buňky Anthocerosu k resorpci 
chloroplastů. Které pochody v buňce byly při tom primárními a které 
sekundárními, nebylo ovšem možno stanoviti. Tolikéž nikoli, zdali resorbce 
byla přivozena stimulováním Činnosti proteolytických enzymů či toliko 
tím, že dříve regulovány byvše ve své činnosti plasmou, za působení radia 
byly uvolněny ze svého podruží. V každém případě sotva byla Činnost 
těchto enzymů radiem seslabena nebo zničena; amylolytické enzymy 
ispoň, jak ze zmizení škrobu bylo vidno, zůstaly činnými. Došlo tedy 
v r buňce k autolyse určitého orgánu. Není pochyby o tom, že také za 
normálních pochodů, jaké na př. při odumírání podzimních listů anebo 
XX 
