11 
zásluh Ederových, že vývojku takovou zavedl. Jest to šťovan 
železnatý, ze skalice zelené a šťovanu draselnatého připravený. Nebude 
snad od místa a prospěje leckomu ze čtenářů, připomenu-li zde podrobně, 
jak si lze vývojku tu opatřiti. Připraví se 2 roztoky: 
Roztok I.: 250 g obojetného šťovanu draselnatého rozpustí se 
v 1 litru destillované vody. 
Roztok II.: 30 g skalice zelené, čerstvé, nezvětralé, rozpustí se 
ve 100 cm 3 destillované vody za varu a horký roztok se procedí. Na ce- 
dítku zbývá zásaditá sůl železitá, vždy ve větším neb menším množství 
v prodejné skalici přítomná. K filtrátu přidá se krystalek kyseliny vinné 
a když ten se byl rozpustil, naplní se tou tekutinou až do hrdla lahvička, 
která se pak vzduchotěsně uzavře. Lahvička s tekutinou přechovává 
se v dobrém světle denním, pokud možno v přímém světle slunečném. 
Na útraty kyseliny vinné zůstává tu sůl železnatá bez okyslicení, což 
se prozrazuje modrozelenou barvou tekutiny. 
Bezprostředně před vyvíjením smísí se 5 dílů roztoku I. s 1 dílem 
roztoku II. a k té směsi přidá se stejný díl téže vývojky, ale staré, již 
užité. Teplota takto upravené vývojky budiž as 20° C. Vývojka ta působí 
pomalu; bylo-li správně exponováno, počíná se obrázek objevovati teprve 
po 1 až 1 y 2 minutě a vyvíjeti jest třeba nejméně as 10 minut. Po té musí 
být deska velmi dobře vodou vyprána (aspoň 3 minuty v proudu vody 
neb za časté výměny vody). Ustalo váti lze v 25 procentním neutrálném 
roztoku sírnatanu sodnatého. Takto získané negativy mají, bylo-li správně 
exponováno, nejvyšší možný rozdíl mezi stíny a světly. 
Veškeré snímky bakterií a drobných struktur jiných organismů 
získal jsem výhradně kombinací monochromatu se vzdáleností ohniska 
1,7 mm s křemenným okulárem č. 7 za výtahu kamery = 24,5 cm. Tato 
kombinace skytá dle tabulky, Kohlerem udané, zvětšení 1:1000. Úmyslně 
jsem toto zvětšení — zhotovuje přímé snímky z praeparatu — nikdy 
nepřekročil, ačkoli lze užitím vyšších čísel okulárů Kohlerovou methodou 
získati přímo zvětšení až 1:3600. Důvody pro to byly tyto: 
1. Obraz, lupou ve fluoreskujícím světle pozorovaný, jest za slabšího 
zvětšení intensivněji osvětlen a může být proto snadněji a přesněji do 
obrazové roviny kadmiového světla zastaven. Potíže, které ze slabého 
osvětlení při zastavování vznikají, užíváme-li silných okulárů, jsou též 
zkušenostmi jiných badatelů doloženy, jako na př. prof. Dr. W. Stempella 
(1), který fotografoval spory organismu Nosema bombycis. Užil k tomu 
monochromatu 1,7 mm křemenného okularu č. 20 a výtahu kamery = 31 cm, 
čímž získal přímo zvětšení 1:3600 a udává, že při této kombinaci jest 
světlost obrazu na fluoreskující desce lupy tak silně snížena, že subjektivné 
zastavení okulárem 20 není více možným a nej lepší zobrazení — které 
ovšem poskytlo výborný výsledek — že bylo lze jen sérií až 70 snímků 
získati. 
XXITI. 
