12 
zda dospějeme k jistému minimu hustoty, kdy tato opět začne přibývati, 
kdy se začne tedy tvořiti negativ druhého řádu, který se může přeměniti 
pak v solarisovaný obraz druhého řádu atd. Jansen (24.) obdržel r. 1880 
asi při 100000 nás. exposici, než je ku získání norm. negativu zapotřebí, 
světlem slunečním negativ druhého řádu. Bratří Lumiérové (25.) však 
ani po exposici, která byla proti normální 18.480.10 6 kráte prodloužena 
tento zjev neobdrželi. Já (26.) jsem se rovněž tímto problémem zabýval a 
konstatoval, že při exposicích až do 944.460 HMS. hustoty stejnoměrně 
ubývá. Pracoval jsem tehdy s deskami citlivými v obchodu se nacháze¬ 
jícími, tedy s hrubým zrnem. 
Jelikož však, jak Lúppo-Cramer (27.) předpokládá, záleží při foto¬ 
grafických problémech velice na velikosti zrna, odhodlal jsem se tuto 
otázku znova zkoumati při velmi velikých exposicích a s materiálem 
různě velikého zrna. Zkoušel jsem celou řadu desek různého původu a 
různé citlivosti, desky diapositivní i desky Lippmanovy, jakož i pojidla 
prosté desky. Exponováno bylo jednak pod sensitometrem Chapmanno- 
vým, jednak stupnicí časovou, jak nahoře popsáno, při čemž voleny ex¬ 
posice tak, aby nej vyšší na jedné desce rovnala se nej nižší na následující. 
Jakožto zdroj světelný volena při menších exposicích Nernstova lampa 
ve vzdálenosti 1 m, při větších pak přímé sluneční světlo. Kasetou se třemi 
sensitometry Chapmannovými byly současně exponovány tři desky, 
stupnice časová byla pak exponována v osmi intervalech na desky 13 x 18 cm 
které byly po délce rozřezány na 3 proužky. Tímto způsobem obdržel jsem 
serie tří desek resp. proužků stejně exponovaných, z nichž jedna byla asi 
při teplotě 18—20° vyvolávána norm. Edrovou vývojkou šťovano-želez- 
natou 5 min. (28.), druhá nejprve 10 minut v 10% roztoku sirnatanu 
sodnatého ustálena, pak pečlivě promyta a fysikálně metolem, jak později 
popíši, vyvolána, třetí pak uschována jednak ke kontrole, jednak ke sta¬ 
novení viditelného obrazu. 
Všechny desky chemicky vyvolané ukazovaly stejný průběh. Nejprve 
hustoty přibývá až do jistého maxima, které se ve velmi velikých inter¬ 
valech exposičních nemění, pak hustoty stejnoměrně leč velmi pozvolna 
ubývá až do jistého minima. Další stoupání hustoty s přibývající exposicí 
nebylo nikde pozorováno. Hustoty některých desek byly Martensovým 
polarisačním fotometrem proměřeny a dle jedné z nich nakreslen obr. 1. 
Exposice udány jsou v jedničkách HMS. Údaje při světle slunečním jsou 
přibližné, jak pro tyto účely úplně stačí. Za základ vzata jednak data 
Edrova (29.), jednak Schaumova (30.), průměrem 200.000 svíček Hefner- 
ových za 1 vteřinu. Dle toho byla maximální exposice (4 hodiny na slunci) 
2880.10 6 HMS. 
Avšak v jednom případě obdržel jsem přece negativ druhého řádu. 
Desky, kterých jsem užíval, byly jednak isolární, jednak normální. Tyto 
pokrýval jsem částečně na zadní stěně nátěrem asfaltu k zamezení hala, 
podotýkám však, že výsledek je stejný, ať užíváme desek normálních neb 
XXVII. 
