2 
kyseliny a dusičnanů. G o s s a r t přidával ke směsi 60tistupňové kyseliny 
sírové (78%ní) a roztoku analysovaného dusičnanu za tepla po kapkách 
skoro nasycený roztok síranu železnatého tak dlouho, až mohl dokázati 
v kapalině, zprvu vždy hnědnoucí a záhřevem se odbarvující, ferrikyanidem 
draselnatým nadbytečnou sůl železnatou. Titr roztoku síranu železnatého 
určil tímtéž způsobem, roztokem raffinovaného dusičnanu draselnatého. 
Do té doby bylo určování hodnoty dusičnanů v praxi velmi primitivní. 
P e 1 o u z e 3 ) postřehl význam sdělení Gossartova a brzy na to vypracoval 
známou methodu, v níž použil roztoku chloridu železnatého a kyseliny 
solné, a kterou zdokonalil později F r e s e n i u s. 4 ) 
Schlosing 5 ) ukázal v klassické práci, že lze zužitkovati uvedenou 
reakci výhodně i ke stanovení dusičnanů za přítomnosti organických látek, 
přihlíží-li se ke kysličníku dusičitému, vznikajícímu při tom redukcí dusičné 
kyseliny. Methoda Schlosingem navržená i propracovaná si zjednala rychlý 
vstup zvláště do výzkumných stanic agrochemických, kdež byla dále 
zkoušena a různým způsobem modifikována. 
Schlosing totiž oxydoval vzniklý kysličník dusičitý na kyselinu 
dusičnou nadbytečným kyslíkem za přítomnosti vody 6 ) a určoval ji acidi- 
metricky. Modifikace této původní methody týkaly se dvou okolností. 
Snažily se zjednodušiti apparaturu a to hleděly vyloučiti rtuť jakožto 
pneumatickou kapalinu a pokusily se obejiti nepohodlnou oxydaci kyslič¬ 
níku dusičitého měřením jeho objemu. Nebudu uváděti k vůli stručnosti 
veškerou literaturu, obsaženou jednak v různých učebnicích analytické 
chemie, zejména však v kritických pracích, věnovaných methodám ke 
stanovení dusičnanů. Věnoval jsem prozatím pozornost jen těm partiím 
těchto prací, které jednají o stanovení čistých dusičnanů methodou Schlo- 
singovou a některými jejími modifikacemi, opomíjím proto vše, co se 
týká stanovení dusičnanů týmiž methodami, ale za přítomnosti látek 
organických. 
Vznik kritických prací o methodě Schlosingově a jejích modifikacích 
se dá vysvětlili tím, že se jimi snadno nacházejí nízké resultaty. 
Z výsledků pokusů Schlosingových plyne, že rozhoduje značně kon¬ 
centrace roztoku chloridu železnatého. Upotřebil-li při různém množství 
dusičnanu (od 0*3390 do 0*0224 g KN0 3 ) dvojnásobného až trojnásobného, 
theoreticky nutného množství chloridu železnatého, nacházel postupně se 
zmenšujícím se množstvím dusičnanu resultaty nižší. Difference — 0*0004 g, 
objevivší se při stanovení 0*3390 g KN0 3 stoupla pro 0*0224 g KNO s až 
na — 0.0024 g. Jestliže však byla koncentrace k redukci potřebného 
roztoku chloridu železnatého zvýšena, bylo-li užito lGtinásobného a 125ti- 
3 ) Comptes rendus, 24, str. 209 (1847). 
4 ) Annalen der Chemie und Pharmazie, 106, 217. (1858). 
5 ) Annales de chimie et de physique [3], 40, 479, (1854). 
6 ) O oxydaci nižších kysličníků dusíku na HN0 3 viz A b e g g, Handbuch, 
III, 3, str. 141 a 156. 
XXXI. 
