Í4 
*> —2fe-«) (r-Íp), 
( 13 ‘) / g — a \ ' / 2 , a 
22 = 2 (g + «) (* + Jl - 2—) , g = + V a 2 + c 2 , 
jež mají společnou osu O x a společné ohnisko A, takže se kolmo protínají 
a sice ve dvou bodech osy O z 
x — 0, z — + c. 
Je předem jasno, že vrcholy těchto parabol 
, z = 0 = y 
Z 
jsou průměty konců průměru kruhu K rovnoběžného s osou O x. 
Abychom zjednodušili výpočet, znamenejme opětně 
g = + W + C 2 , 
takže pak paraboly (13 f ) jsou zahrnuty tvarem 
z 2 =2 («-g)(*— 
a rovnice válce promítajícího do roviny xy jest 
*2 + y2 = g %m 
Průsečnice obou posledních ploch je dotyková, čára naše, sečteme-H 
tyto rovnice, vyjde 
( 13 g) *a + y 2 _p *2 = (2 a — g) x + c 2 , g = ±V a 2 +c 2 
t. j. čáry dotykové opsaných válců ve směru osy Oy jsou sférické. 
Obe koule obsahují společný bod x — 0 = z, y = c. 
O normálách plochy isogonální v bodech těchto čar bude jednáno 
později. . . 
Uvažujme ještě průsečnice plochy isogonální s kruhovými \aci 
( 14 ) *2 v 2 __ 2 p x = 0, 
které mají své osy v rovině O x z n procházejí dvojnou přímkou 0 z. 
Vložíme-li do rovnice (4) hodnoty 
x 2 _j_ y2 _ 2 p x, y 2 — 2 p x — x 2 , 
vyjde 
2 p \j? -i- 2 (ý — a) x + a 2 ] = (a 2 + c 2 ) (2 p — x), 
při čemž pominut nezajímavý činitel x. Průsečnice válců (14) s plochou 
isogonální promítají se tedy do roviny O x z v souosé paraboly 
(14*) 
a 2 + c 2 + 4 _ 4 a p 
XXXVI. 
