4 
Tedy v celku lze říci tolik, že červené orgány jsou sice nepopiratelní 
více oteplovány než ty, jež barviva postrádají, ale nelze tvrditi, že antho 
kyan je všeobecným biologickým zařízením za účelem zvyšování tempej 
ratury rostlin. 
Jiná theorie, zastávaná hlavně Kernerem a Kny-em, vykládán 
že anthokyan ochraňuje chloroplasty před přílišným účinkem světla -] 
,,Lichtschirmhypothese“. — Avšak Engelmann dokázal, že anthokyail 
propouští právě ty paprsky, jež na chloroplasty nejvíce působí, t. j 
paprsky červené, a že spektra anthokyanu a chlorofylu jsou téměř koml 
plementerní. Vícelomná část spektra je poněkud seslabována, ale v celkl 
byl by anthokyan ochranou chlorofylu velmi slabou. V listech červených 
bývá chloroplastů zpravidla méně a nejsou tak intensivně zbarveny 
Některé doklady toho uvádí Pie ster, jenž kvantitativně stanovil množství 
chlorofylu v rostlinách typických a náležících k nim červených varietách!' 
Ovšem dokonce už nelze považovati anthokyan za všeobecné, účelní 
zařízení k ochraně chlorofylu, neboť se tvoří v listech i při nedostatk! 
světla a pak i v orgánech, jež chlorofylu nemají. 
A. Czartkowski v dosud nepublikované práci chce zastával 
mínění, že anthokyan je v rostlinách na ochranu diastasy. Do dvou skle! 
něných nádob bylo dáno roztoku škrobu a přidáno něco diastasy. Nádob 
byly vystaveny na světlo a před jednu z nich postavena kuvetta s rozj: 
tokem anthokyanu. V této nádobě byl škrob dříve přeměněn na cukl, 
jak bylo zjištěno jodovou zkouškou. 
Dlužno tedy celkem doznati, že tvoření se červeného barviva v rosí 
linách dosud biologicky vysvětleno nebylo, aspoň ne tak všeobecně, ja 
lomu v některých jiných případech je. Na př. nektaria se také tvoil 
u přečetných rostlin způsobem velmi rozmanitým, ale biologická účelnosi 
lákání hmyzu, je ve všech případech patrna. 
Po stránce anatomické změny, jež provázejí anthokyan, nej sol 
celkem značné. Konečně ani v tomto ohledu nebylo mnoho pracován^ 
Máme pouze kratší zmínky od Griffona, Katiče a nověji od Pol 
tis-a. V červených listech vyskytuje se anthokyan ve všech vrstvád] 
buněk, ovšem zřídka kdy ve všech současně. Přesvěděiti se o umístěij 
jeho možno na prostém řezu; zbarvené buňky jsou velmi zřetelný. Nap 
u červeného buku zbarveny jsou toliko obě pokožky. Podobné poměr! 
jsou u Perilla nankinensis a Lobelia ignea. U Prunus Pissardi krom 
pokožek obsahují anthokyan i buňky palissádové a houbového parep 
chvmu. Ovšem ne všechny. Tak je tomu také u červené řepy. U Arui 
maculatum, jenž také někdy červená, bývají zabarveny jen buňky pališ! 
sádové. 
Změny, jež jsou při výskytu barviva na struktuře buněk pozore 
vatelny, nejsou celkem značné. Katič udává, že blány buněčné tloustnoi 
Ztluštěniny jsou různé podoby: tečkovité, podlouhlé formy a pod. Ovšer 
Katič pozoroval tento zjev na rostlinách pěstovaných v různých živnýc 
XXXVIII. 
