roztocích. Nejvíce ztluštěnin bylo u těch rostlin, pěstovaných v roztocích, 
v nichž se tvořilo velké množství uhlohydrátů. Autor považuje právě 
toto ztluštění blan buněčných za následek abnormálního nakupení uhlo- 
hydrátů. 
Další změnu pozoroval Katic na plasmě, jež se vyskytuje v menším 
množství v buňkách s anthokyanem. Podobně bývá počet chloroplastů 
menší a zeleň jejich není tak intensivní. 
Změny na jádru pozorovati nemohl. Jádro je asi bez vlivu na tvoření 
se barviva. To by dokazoval tento případ: Autor vystavil isolované listy 
na světlo v 25 % roztoku cukru třtinového. V buňkách nastala silná 
plasmolysa, takže se plasma roztrhla na 2 až 3 díly. Barvivo se však 
tvořilo nejen v částech s jádrem, nýbrž i v částech bez jádra. 
Anatomického rázu je ještě nedávno vyšlá práce Poli tis o v a. 
Autor pozoroval v buňkách petalu — fíillbcygid nutcifis , jez uz zabarveny 
byly neb teprve se měly zabarvili, zvláštní tělíska, jež prý jsou velmi 
důležitá pro tvorbu anthokyanu. Nazval je kyanoplasty. Podobná tělíska 
konstatoval v petalech četných jiných rostlin, jakož i v plodech Con- 
vallaria japanica. 
Autor dále dokazuje, že anthokyan není tedy do orgánů přiváděn 
odjinud, že se netvoří ve vakuolách z látek před tím rozpuštěných ve 
šťávě buněčné, nýbrž že tvorba jeho je vázána na řečené kyanoplasty. 
Tvto jsou obaleny blanou a obsahují tříslovité látky, z nichž se pak 
anthokyan tvoří. Avšak tato tvorba může býti zastavena zevními činiteli, 
a pak kyanoplast zůstává bezbarvý. Po úplném vyvinutí degeneruje 
a anthokyan se pak rozleje do šťávy buněčné. 
Více o anthokyanu po stránce anatomické v literatuře jsem ne¬ 
shledal. 
Jaký význam má anthokyan pro rostlinu po strance fysiologické ? 
Předně — pro jednu z nej důležitějších její činností assimilaci. \idíme-li 
celou rostlinu zbarvenu mnohdy intensivně červeně (na př. Achyrantes ), 
mohli bychom mysliti, že toto zabarvení bude velmi překážeti assimilační 
Činnosti tím, že budou paprsky nutné pro assimilaci absorbovány už 
v anthokyanu a energie jejich přeměněna ne v užitečnou formu chemickou, 
nýbrž v neužitečnou tepelnou. Rostlina je jakoby postavena do červeného 
světla, neboť paprsky, dříve než dojdou k chloroplastům, musí projiti 
roztokem červeného barviva, ať už se tento nachází v epidermis, či v pa- 
lissádách. Avšak Piek, Engelmann a Stáhl dokázali, že spektrum 
anthokyanu je téměř komplementerní ke spektru chlorofylu. Ostatně už 
na první pohled vidíme, že anthokyan je červený, a že tedy absorbuje 
paprsky zelené ze střední části spektra. Lépe bychom měli ííci. proto, 
že absorbuje barvu zelenou, jeví se červeným. Nejvíce účinná část paprsku 
při assimilaci v ménělomné části spektra je úplně propuštěna. Avšak 
přece některé paprsky vícelomné jsou anthokyanem silně absorbován) . 
Griffon zkoušel, jaký význam okolnost ta může míti. Postavil za ná- 
xxxviri. 
