7 
anthokyanu netvořil. V tropech jest červených rostlin daleko více než 
u nás. U nás jsou to hlavně v zahradách vypěstované variety zvláště 
dlouho pěstěných rostlin kulturních (zelí, salát), pak rostlin ozdobných. 
Tento zjev ovšem vysvětlen není. Zahradníci sami o tom mnoho nevědí, 
a červené variety, jež vznikly snad mutací, nepěstují nějakým zvláštním 
způsobem. 
Otázka, kterou si kladu, je však, zda rostliny červené možno po- 
važovati za zvláštní druhy systematické. Je sice anthokyan znakem jen 
chemickým, ale tyto znaky hrají po morfologických snad největší úlohu 
v systematice. Chemickými vlastnostmi jsou rody i čeledi charakteriso- 
vány. Na př. Composity inulinem a mlékem, Solanaeae alkaloidy, Conifery 
pryskyřicemi, jiné zase slizem, gumou, látkami krystalickými atd. V ně¬ 
kterých čeledích vyskytuje se sice anthokyan častěji než u jiných (na př. 
u Chenopodiaceí a Amaranthaceí) , ale tu je nejisto, zda je to vždy přirozenou 
vlastností těchto čeledí, či teprve vlastností pěstěním získanou (řepa, 
špenát, Achyrantes, Iresine jsou rostliny pěstované). Tvorba anthokyanu 
ve květech nemá pro systematiku žádného významu. Ovšem mohou býti 
mnohé rody zbarvením charakterisovány, ale není-li jiných znaků odliš¬ 
ných než červená barva květů, nemluvíme vůbec o zvláštních varietách. 
Na př. červené a bílé tulipány nebo hyacinty nikdo neuznává za zvláštní 
druhy. Podobně je tomu s červenými a bílými plody téhož rodu. Otázka 
nabývá významu, jde-li o celou zabarvenou rostlinu. Jak liší se od sebe 
na př. líska červená a zelená? Morfologických a anatomických rozdílů 
není. Rozdíl jediný mezi varietou červenou a normální zelenou je ten, 
jako mezi rostlinou mladou a dospělou. Červené variety podržely své 
jarní zbarvení, jež je zjevem dosti obvyklým, po delší dobu. Ovšem 
netřeba mysliti, že příčinou tohoto jarního červenání musí býti vždy 
mrazy; mladé listy červenají často i v teple. Máme rostliny, jež vůbec 
na jaře nečervenají, jako na př. lípa. Jiné červenají intensivně, ale červené 
barvivo po kratší nebo delší době mizí (pivoňky, javory). U jiných 
konečně zabarvení zůstane asi do polovice léta. Líska zelená už koncem 
července, buk a dřín asi o měsíc později. Koncem srpna jsou naše jme¬ 
nované červené variety téměř nerozeznatelný od variet zelených. Konečně 
máme variety, jež zůstávají po celou vegetativní periodu Červenými, 
na př. Achyrantes; nanejvýš snad intensita zabarvení během času slábne 
(Perilla a některé Coleusy ). 
Za druhé máme variety skvrnité. Na jediném listu jsou místa inten¬ 
sivně červená i intensivně zelená. Hraniční linie bývá dosti ostrá. Toto 
snadné střídání barvy svědčí o tom, že asi nejde o změny podstatné. 
Jak uvidíme později, v jistých buňkách vymizel nebo se objevil jeden 
z faktorů podmiňujících Červenání, jež jsou chromogeny a enzymy oxy- 
dační a redukční. 
Konečně máme příklady vytrvalých listů, jež na podzim účinkem 
prvních mrazů zčervenají, po celou zimu zůstanou červenými a na jaře 
XXXVIII. 
