9 
vytvoření komplikované sloučeniny anthokyanu. Zásluha o tento první 
pevný krok náleží Overtonovi; byl k němu přiveden přímo pěstováním 
rostlin v roztocích cukerných. Tedy při vypočítání okolností, za nichž 
se anthokyan tvoří, postavme na první místo výživu cukrem a uhlohydráty 
vůbec. Overton pěstoval řadu vodních rostlin jako: Trapa natans, Hydro- 
charis morsus ranae, Elodea canadensis, Myriophylum v cukerných roztocích 
a shledal, že se zbarvují, kdežto tytéž rostliny v roztocích cukru prostých, 
za okolností jinak stejných, zůstávají zelenými. Autor zkoušel, jde-li zde 
o chemické působení cukru, či jen o zvýšení osmotického tlaku. Avšak 
isosmotické roztoky chloridu a síranu sodnatého, dusičnanu draselnatého, 
glycerinu i galaktosy červenání nepůsobily. Za to velmi pěkně glykosa, 
saccharosa a laevulosa. Konal podobné pokusy s rostlinami pozemními. 
Větvičky Ilex aquifolium, Hedera helix a Saxifraga crassifolia se zbarvovaly 
v roztocích cukerných velmi pěkně; ovšem jisté koncentrace roztoků 
bylo vždv potřebí. Našly se ale také rostliny, jež se v takových roztocích 
nikdy nezbarvily. Byly to na př. Potamogeton perfoliatus a pectinatus, Lemna 
minor a trisulca, Pistia stratiotes, Mahonia aquifolium, Fritillaria impe- 
rialis. Overton hned také pozoroval, že v tom ohledu panuje jistá 
zákonitost. Jmenované rostliny se v přírodě často nacházejí v červeném 
zabarvení; avšak toto je lokalisováno u nich toliko v buňkách epider- 
málních. Mezofyl zůstává barviva prost. U těch však, jež se v cukerných 
roztocích zbarvovaly, tvoří se anthokyan v přírodě vždy v buňkách mezo- 
fylových. 
V té době nebylo dokázáno, že vyšší rostliny jsou s to přijímat i 
uhlohydráty kořeny, to teprve později dokázali Laurent, Mazé, Per- 
rier a Molliard. Overton to však předpokládal a soudil, že vytváření 
anthokyanu v rostlinách je podmíněno nahromaděním cukrů. Snažil se 
pak ostatní okolnosti, za nichž se anthokyan tvoří, rovněž vysvětliti 
nahromaděním cukrů. A tak tomu také vskutku jest aspoň v některých 
případech jmenovitě působením mrazů. Předně jak Můller-Thurgau, 
A. Fischer a Lidforss dokázali, mění se mrazem škrob v cukr, tedy 
látka nerozpustná v rozpustnou, jejíž působení, na př. osmotické, je 
větší. Nerozpuštěná látka přirozeně osmoticky působiti nemůže. Jmenovaní 
autoři současně dokázali, že zvýšení temperatury působí proces opačný. 
Nahromadění cukru je ještě zvyšováno tím, že nízké temperatury velmi 
stěžují stěhování uhlohydrátů z listů do ostatních částí rostlinných. 
Po Overtonovi zkoušeli působení uhlohydrátů, podávaných rostlině 
v roztocích, a tvoření se takto anthokyanu i jiní autoři; jmenovitě Katič 
ukázal podobně jako Overton, že rostliny nejvíce červenají v saccharose, 
glykose a laevulose, méně už v maltose, laktose, mannitu a inulinu. 
Czartkowski shledal, že červenání se zvláště urychlí, přidáme-li k cukru 
ještě floroglucinu. Tito dva autoři pracovali s řízky rostlinnými, kdežto 
Molliard pracoval úplně sterilně s rostlinami vypěstovanými ze semen. 
XXXVIII. 
