16 
a ty se zhusta zbarvují červeně. Že činnost pohlavní stojí jaksi proti čin¬ 
nosti vegetativní, toho názoru je také Blaringhem. Opíraje se o mor- 
fologické důkazy prof. Velenovského, poukazuje na to, jak pohlavní 
elementy vznikají z listu, který následkem toho pozbývá víc a více svého 
tvaru i funkce. Opačné případy, kde už differencované orgány pohlavní 
po ztrátě pohlavnosti nabývají původní, vegetativní listové podoby, jsou 
známy pode jménem „sezelenávání květů“. Ostatně, že schopnost vege¬ 
tativního rozmnožování bývá na úkor množení se semeny a naopak, o tom 
máme přečetné důkazy. Tedy nebylo by snad příliš nevhodno chápati 
květ ve smyslu Le Dantec-a. Čím je způsobena bezbarvost květů, 
bude vyloženo později. Zda květy červené obsahují rovněž větší množství 
cukrů než bílé, o tom nyní pracuje Combes. 
Červenání plodů je zjev všeobecně známý. I zde červené zabarvení 
způsobuje velmi často anthokyan. Pozoruhodnou okolností je, že červeň 
se tvoří vždy na straně obrácené ku světlu. Na jablkách na př. je to zjev 
velmi obecný. Jindy zase bývají celé plody barvivém proniklé. Byly 
konány pokusy, zda barvivo se tvoří v listech a je převáděno do plodů, 
či zda teprve v těchto se tvoří. Mínění první zastával A. Gautier (1892). 
Jeho důkazy však nejsou uspokojující. Jistý druh vína má hrozny zelené, 
jež v úplné zralosti se náhle zbarvují do červena. Když byly ústy otrhány 
nedlouho před úplným uzráním hroznů, nenastalo u nic h < bvyklé zčer- ! 
venání. Hrozny zůstaly zelené. Tento důkaz není dosti spolehlivý. Do¬ 
konalejší důkaz podává L. Ravaz, že totiž anthokyan se tvoří až v plodech. 
Naštěpoval révu s hrozny bílými na větev révy s hrozny červenými. 
U hořejší větve odstranil hrozny, u spodní listy. Hrozny byly každý rok j 
červené, ač byly výhradně živeny listy révy s hrozny bílými. R. Chodat 
zaznamenává zase případy révy s hrozny panašovanými. I jednotlivá zrna ) 
mají místa červená a bílá; ohraničení bývá dosti ostré. V celku o tvoření j 
se barviva ve plodech mnoho nevíme, ani nebylo studováno, jak je tomu j 
u nich s množstvím uhlohydrátů. 
To jsou tedy případy, u nichž se shledáváme s tvorbou anthokyanu. j 
V literatuře jsou uváděny jednotlivě nebo po několika a zpracovány s nej¬ 
různějších hledisk. Sám jsem je shledával všechny v domnění, že bude j 
možno nalézti nějaké všeobecné biologické vysvětlení. T mto způsobem se 
ovšem již nyní na vysvětlení otázky anthokyanu nepracuje. Současně - 
jsem uváděl, kde bylo v jednotlivých případech konstatováno nahromadění 
uhlohydrátů, zjev provázející vyskytnutí anthokyanu. Ve všech případech 
dokázán tento zjev dosud nebyl, ale přece v tolika, že s ťmto faktem 
můžeme při dalších zkoumáních počítati. 
Druhým takovým faktem je zvýšená spotřeba kyslíku při tvoření 
anthokyanu. Na tuto myšlenku přivedly pokusy Katičovy (19')5) a 
Molliardovy (1909). Oba dokázali, že bez kyslíku se anthokyan netvoří, f 
Molliard pak zkoumal dýchání rostlin pěstovaných v cukerných roztocích 
o různé koncentraci a shledal, že je tím mocnější, čím je koncentrace 
XXXVIII. 
