17 
vetší. Combes posléze studoval výměnu plynů u několika rostlin, jež 
za různých okolností vytvořily anthokyan, a srovnával ji s výměnou plynů 
u rostlin normálních. Na základě svých analys udává, že respirační inten¬ 
sita je větší. To by souhlasilo s výzkumy Molliardovými, kde se jednalo 
o umělé nahromadění cukrů; v případech Combesových stalo se toto 
způsobem přirozeným. Ovšem Combes pracoval jen asi na 8 případech. 
Případy ostatní by rovněž měly býti prozkoumány. 
Na základě těchto dvou aspoň částečně zjištěných fakt přistoupíme 
k pojednání o tom, jakým způsobem se anthokyan v rostlinách tvoří. 
V tomto ohledu ovšem nemáme než theorie. 
Nejstarší theorie o vzniku anthokyanu je „théorie de la chromule“. 
Asi před 100 lety ji zastávali Guibourt, Macaire Princeps, Schubler 
a Funck. Dle nich anthokyan vzniká oxydací chlorofylu. Mohl však 
dokázal, že anthokyan a chlorofyl nemají nic společného, ani co se týče 
chemického složení, ani umístění v buňce. Theorie byla sice vyvrácena, 
ale nová nebyla podána. Problém byl na tehdejší poznatky příliš těžký' 
Zkoumání o anthokyanu se dálo od té doby jiným směrem. Byli pozo¬ 
rováni činitelé, kteří Červenání způsobují. To pak teprve před několika 
lety^ přivedlo na domněnku o vzniku anthokyanu, která, není-li úplně 
dokázána, je aspoň dosti opodstatněna. Jejími autory jsou Rus V. Pal- 
ladin a Angličanka Miss M. Wheldale; jejich názory nejsou sice úplně 
shodné, ale velmi podobné. 
Ještě k vůli úplnosti se chci zmíniti o theorii o vzniku anthokyanu, 
kterou ^zastává P. Q. Keegan v „Results of experiments on the floral 
colours^ (The Naturalist 1910). Dle něho vzniká anthokyan rozkladem 
proteidů, obsažených v koruně květní. Aromatické skupiny, jež takto 
povstávají, dávají vznik chromogenům, a jejich oxydací vzniká antho¬ 
kyan. Rozklad proteidů je tím rychlejší, čím více tyčinek a semeníků je 
ve květu. Když je rozklad úplný, zabarvení je modré, pi i nedokonalém 
červené, při slabém žluté nebo bílé. Dle toho květy s četnými semeníky 
a tyčinkami by musily býti vždy modré neb aspoň červené. Odůvodnění, 
jež autor pro svou theorii podává, je nedostatečné. Vůbec snad nikde ve 
fysiologických problémech nebylo vysloveno tolik theorii, jako o antho¬ 
kyanu. 
W. Palla din (1908) zavedl o tvorbě anthokyanu novou theorii. 
Combes ji považuje sice také jen za theorii, ale rozhodně jsou již pro ni 
některé doklady. Palladin dokázal v rostlinách předně existenci látek, 
jež jsou s to se oxydovati, a za druhé enzymy, jež tuto oxydaci provádějí. 
Tímto způsobem však děje se v rostlinách také respirace. I nazývá látky 
schopné oxydace „respirační chromogeny" (Atmungschromogene, chromo- 
gěnes respiratoires). Tyto nehrají pouze úlohu při respiraci, nýbrž účastní 
se též na tvorbě rostlinných pigmentů. Oxydasy totiž oxydují chromogeny, 
avšak v obyčejných případech zjev ten není patrný, neboť hned zase 
působí reduktasy, které chromogenům odebírají kyslík. Jindy však činnost 
XXXVIII. 
2 
