tudíž jest nutno, považovali C za úkon C (s') f a sice za sudý, protože s' i d 
své znamení současně měniti musí. Řadový rozvoj vede ku 
= C (s') = C 0 (1 + m s' 2 + n s' 1 + . . .).(1). 
Tento vzorec, v němž in praxi již členy n s' 4 etc. zanedbati lze, dá 
se experimentálně zkoumati a sice nejlépe tak, že dle methody nej- 
menších čtverců vypočítáme konstanty C 0 a C 0 m z celé skupiny sobě 
příslušných dvojic s', a, a že pomocí jejich a vzorce (1) znova vypočítáme 
hodnotu C (s') = srn (7 / s' příslušnou určitému s' a srovnáme s onou, kterou 
přímo z měřeného <7 a s' nalézti lze. K určení úhlů <7 hodí se hlavně dvě 
cesty (a) a (fi). Prvá jest krystaloptická, druhá dioptrická. 
a) Lineárně polar. svazek rovnoběžných paprsků neb přesněji mlu¬ 
veno rovinná vlna dopadající v úhlu <7 na krystalickou desku, poltí se v ní 
na vlny dvě, které po výstupu z krystalu, prostupu Nikolem a sběrnou 
čočkou interferují s jistou fásovou differencí v její fokální rovině. Jde-li 
o mineralogický mikroskop, nastává tato interference ve vnitřní fokální 
rovině objektivu, v níž také, odstraníme-li okular a Bertrandovu čočku 
a hledíce Nikolem, vidíme ve vzduchu se vznášeti malý obrázek inter¬ 
ferenční. Bertrandova čočka tvoří dohromady s okulárem pouze 
samostatný složený drobnohled, jímž pohodlněji pozorujeme tento obraz. 
Arciť jest nutno položití řečenou čočku B do takové polohy, aby zobrazení 
(poněkud pozměněné spodní čočkou okularu) nastalo na vlas v rovině 
mikrometru. Polohy s' jednotlivých (karakteristických) bodů interfe¬ 
renčního obrazu lze na mikrometru měřiti přímo; příslušné jim úhly a 
dají se theoreticky vyjádřiti tlouštkou, orientací desky vůči osám optickým 
a indexy lomovými. 
P) Jiná methoda, ryze dioptrická, spočívá na úvaze, že se při správné 
poloze čočky Bertrandovy zobrazují v téže vnitřní fokální rovině 
vzdálené předměty, na něž po způsobu dalekohledu nařídíme mikroskop 
zbavený polariséru, A b b e -ho kondensoru a zrcadla. Takovým před- j 
mětem jest na př. horizontálně položená skála, dobře osvětlená, jejíž silně 
zmenšený obraz vidíme krýti dělení okulárního mikrometru.*) Jelikož 
číslice zobrazené skály nelze již dobře rozeznati, vymezíme na ní na př. 
pomocí dvou dolů visících pruhů papírových určitou distanci b, jejížto ! 
konce leží symetricky k (horizontálně položené) ose mikroskopu. Úhel a 
lze vypočíst i z relace 
b = 2 d tg a, 
v níž d znamená vzdálenost optického centra objektivu od skály, kdežto j 
s' se rovná- počtu mikrometr, dílců mezi zobrazenými pruhy. 
Veškeré níže uvedené měření bylo provedeno s Fuessovým 
instrumentem (Model V. a). Odlehlost fokálních rovin jeho objektivu 
*) Patrně lze této methody užiti k přesnému justováni B e r t r. čočky. 
XXXIX. 
