27 
v z/' a o azimut dopadové roviny, jež obsahuje všechny normály vlnové 
vůbec, tedy i vlny 1. Úhly co i a čítejme od osy x-ové kladně ve směru 
k ose y-ové. Normála 1 svírá s kolmicí dopadu t. j. osou £ úhel a v jest 
tedy cos fr = sin 0 X . cos (co — u) (dle sférického trojúhelníku, zde nekres¬ 
leného). Jelikož úhel <?' v (26) se od <s 1 liší jen o veličiny téhož řádu jako 
jest ( 0 2 — <7J, plyne z rovn. (26) 
172 r 7VT2_ TV 2 1 
^7 - ^L 1 + cos2 
po krátké transformaci 
D'= VN 0 2 —sin 2 0 
(N e 2 — N 0 2 ) (N 0 2 — cos 2 (co — a') sin 2 a) 
N 2 (N 2 — sin 2 0 ) 
a po rozvoji v řadu 
D' = 
N 2 
N 2 
xv o 
2 N 0 2 V N 0 2 
sin 2 0 
( N 0 2 — cos 2 (co 
sin & o) 
(27 b) 
Dá se dokázati, že vynechané členy u křemene nepřesahují i v ne¬ 
příznivém případě 0-3% z hodnoty D' v (27 b). 
U křemene jest 0 2 = <? 6 lomovým úhlem příslušným k témuž úhlu 0 
ve vzduchu, 0 5 příslušným úhlem vlny mimořádným v desce A ", jejíž 
optická osa svírá s osou x úhel cc f + 90°; tím obdržíme 
D" = 
N 2 — N 0 2 
2 N 0 2 V iV 0 2 — sin 2 0 
(N 0 2 — sin 2 (oj — «') . sin 2 0) 
a po malé proměně místo (25 b) 
„ N*-N 0 * 
12 l 2 NJ V N,? — sin 2 
[(S-J") (* 0 2 
sm s 0 
~ 2~ 
-) 
o x, o 
+ (z/' + zí") sin 2 0 cos 2 (co — a')], 
(28) 
Z předepsaného linenárně polar. světla v polariséru vzniknou napřed 
v /!’ lineárně pol. vlny 1, 2 s amplitudami A v A 2 , jejichž přesný výpočet 
jest nesnadný, protože tu jde o silný lom ze vzduchu do skla doprovázený 
značnou reflexí. Podobně se to má s výpočtem úhlu e. Tolik lze však říci, 
že nullová minima v interf. obrazu mohou vzniknouti jen tehdy, inter¬ 
feruj í-li v ohnisku dvě světla lineárně polarisovaná, protože pak lze 
stočiti analyser tak, aby v dotyčném místě nastala tma. Řečené nastane, 
je-li zpoždění vlny (3, 5) vůči (4, 6) rovno celému počtu půlvln. Výpočet 
XXXIX. 
