13 
«i = (n — 3j_ 2 . n — 2j — » — ^ . « — 2;_ 2 ) gý” 2 — 
— (n — 4í_ 3 . n —• 3 X — n % x 3 ť _ s ) g 2 ť - 3 + . . . 
+ H 1 ) i (» — H — » — h) ^í-i, 
na němž ihned viděti, že binomické koěfficienty v závorkách dávají vždy 
nullu, tedy že též cí 1 = 0. Výraz pro cc 2 je složitější. Budiž zde uvedena 
pouze ta část koěfficientu a h která se stanoví analogicky jako a v Jest 
to výraz 
\n — j —• . » — 2; — » — z + j — 1/ . » — 2 j—y—i ] + 
-j- [— n — ] -— 3j_ 7 -_2 . n —- 3/ + n — i + y — 1/. —• 3^— 7 -— 2 ] H~ • • • 
+ [(— l) i n — i + 7 — 1 / + (— w — i j —' I/] qi-j, 
v němž pro liché j též členy v závorkách vymizí, a tedy celý výraz dává 
nullu. 
Dokázavše tudíž, že Pí rovná se « 0 čili ř tému koěfficientu rovnice 
k R adjungované, dokázali jsme všeobecně theorém II. při dvou inva¬ 
riantech. 
8. Abychom podobným způsobem dokázali II. theorém při čtyřech 
invariantech, odvoďme napřed v tomto čl. jednoduché vztahy mezi inva¬ 
rianty rovnice R a k ní adjungované R ’ 
y n —• p x y n_1 -(-... + [— n —• l*_i pj~ l + n —• 2*_ 2 ý 2 *~ 2 —' • • • + 
+ (— i)' Pii y n ~ l + • • • = 0 .' ( 20 ) 
Pro invarianty h’, H ’ této rovnice obdržíme dle vzorců (5) 
h’ = p x n - 2 [n — Í 1 — 2 n —• 1 2 + l) w (n — 1) n ' - l M -i] 
— p *~ 3 [n — 2 1 — 2 n^2 2 + ... + (— I)"- 1 (n — 2) » — 2„_ 2 ] 
+ (—* l) n_1 P'n-2 [2 X 2 . 2 J 
( l) w—1 pn—\‘ 
Podobně jest 
H 1 = pp- 1 [1 — n - - 1 2 + 2 -1 3 — l ) n ( n — 2) n — l«-i] 
— p 2 n ~ 2 [1 + n — 2 2 —• 2 n — 2 3 + . . . + (— l.) M_1 \ n — 3) n ■ 2 n - 2 ] 
+ (— l) n_1 p " n -2 [1 — 1] 
— (— l)”" 1 P' n -1 
+l— l)”- 1 p n . 
XXXXI. 
