6 
Millonovo reagens, cukr třtinový + konc. kys. sírová, vanillin s kys. 
solnou, roztok Fehlingův, chlorzinkjod nedávají dle Meyero vých 
údajů na zrnech volutinových žádných nápadných reakcí. To je snadno 
pochopitelno, uvážíme-li, jak nepatrná jest velikost oněch útvarů. Vzhledem 
k tomuto negativnímu nálezu domníval jsem se tedy, že není mi třeba 
reakce tyto ani s nukleinem a jádry krvinek pro věsti, poněvadž srovnání 
s volutinem nelze v této příčině provésti. 
Epikrisa. 
Přehlížíme-li nyní výsledek mých srovnávacích pokusů, tedy dospí¬ 
váme k závěru, že většina reakcí Meyerem pro volutin udaných má, 
i u nukleinu a jader žabích krvinek výsledek shodný. 
Rozdíl jeví se v působení: 
1. studené vody (volutin -f, nuklein, krvinky—); 
2. horké vody (volutin+, nuklein, krvinky—); 
3. zředěných i sehnaných kyselin, (volutin+, nukl., krvinky—); 
4. trypsinu j ( vo l u ti n — krvinky, nuklein -|-). 
5. eosmu ] J ' 
I třeba tedy nyní o odchylném výsledku působení těchto reagencií 
pojednat i, abychom seznali, jaký z něho vyplývá důsledek pro srovnání 
volutinu s nukleinem a jádry krvinek. 
Ad 1. Rozdíl v působení studené vody nelze pokládati za tak vý¬ 
značný znak, aby jím mohl býti odlišen volutin od hmot srovnávaných; 
již Miescher 1874 udal, že nuklein je z části ve vodě rozpustný. Také 
Fr. Schwarz (Die morphol. u. chemische Zusammensetzung d. Protopí., 
Breslau, 1887) udává, že se meristematická jádra rostlinná ve studené 
vodě rozpouští. Je vůbec známo, že dlouhé (po týdny) ležení tkaní ve 
vodě snižuje valně barvitelnost jader (Heine, Mikroch. d. Mitose, Z. f. 
phys. Chemie, 21, 1895-6), což možno ale přičísti nejen vlivu vody, nýbrž 
i event. nastupujícím vlivům ar tolytickým ve smyslu O e s o v y (Ueb. 
d. Ai tolyse d. Mitosen, Bot. Ztg., 1908) chromatolysy. Co se týče krvinek, 
tedy je můj výsledek tím zajímavější, že jak z chemie známo , jadernaté 
erythrocyty obsahují nukleoproteid, nukleoproteidy však jsou ve vodě 
rozpustné. (Cohnheim, Chem. d. Eiweisskorper, 1911, str. 309.) Vzdor 
tomu se však v mých pokusech nerozpustila jádra krvinek, tak že lze 
vyšlo viti domněnku, že snad fysikální stav, v němž se v krvince nacházejí, 
nedovoluje jim diffusi. Rozpustí-li se volutin ve studené vodě, pak ovšem 
chová se v té příčině jako nukleoproteid i nelze tedy závěr M e y e r ů v, 
že není nukleoproteidem (Zelle d. Bakt. str. 245), po této stránce pokládati 
za odůvodněný. 
Ad 2. K této differenci připomínám následující. Dle údajů Něm¬ 
cových (D. Probl. d. Befruchtungsvorgánge, Berlin 1910, str. 296 násl.) 
XLIV. . 
