7 
má nastati v buňkách rostlinných rozpuštění chromatinu již po 1 min. 
působení horké vody. Tomu odporuje vedle starších údajů Schwar¬ 
zových a Zachariaso vých také Ra mbousek (Věstník 
král. č. spol. navk. 1912.) [na buňkách larev chironomových]. Před- 
pokládáme-li, že tato pozorování jsou správná, pak je možno k vy¬ 
světlení jevícího se odporu poukázati na nálezy chemiků, kteří znají 
i nukleoproteidy v horké vodě rozpustné i nukleoproteidy v ní ne¬ 
rozpustné (pankreas ku př. obsahuje obojí). Nuklein kvasnic je dle 
Kossela (Ueb. d. Nuclein d. Hefe, Z. f. phys. Chem., 1880) v horké 
vodě úplně rozpustný. Nelze tedy rozdíl po stránce rozpustnosti v mém 
pokuse mezi nukleinem a jádry na jedné a volutinem na druhé straně se 
jevící nikterak pokládati za dostatečný k odlišení hmot srovnávaných, 
ježto by — jak z citovaných nálezů chemiků je zřejmo — nebyl se do¬ 
stavil, kdybych byl na př. použil rozpustného nukleinu kvasnicového. 
Ad 3. Dle Meyera má l%ní kyselina sírová a solná volutin roz- 
pouštěti; kyselina pikrová koncentrovaná (3%ní) však jej nerozpouští. 
Jestliže již tento rozpor v působení kyselin nabádá k opatrnosti v při¬ 
jímání tvrzení Meyerových, dlužno opatrnost tu ještě zvýšiti, když 
vzpomeneme si údajů Růžičko vých, že totiž v bakteriích objevují 
se zrna, dávající jinak reakce Meyerova volutinu, jež však se ne- 
rozpouštějí ani 25% kys. dusičnou. Ovšem již po 5 min. působení se 
odbarvují, ale při opětném zbarvení objeví se zase zbarvená. Jest na 
snadě domnívati se, že i v případech M e y e r e m pozorovaných ne¬ 
nastalo asi žádné skutečné rozpuštění zrn, jež pokládal za volutin, kyseli¬ 
nami od něho použitými, nýbrž pouhé odbarvení. Tak nebylo by lze 
ani rozdílu, který se objevil ve výsledcích mých pokusů mezi nukleinem, 
jádry a volutinem, použiti k rozlišení jejich hmot. 
Ad 4. Trypsin na volutin dle Meyera prý nepůsobí silněji než 
voda; nuklein, jak známo se rozpouští a jádra krvinek též. Rozdíl v účinku 
na srovnávané látky není však podstatný, nýbrž toliko stupňovitý; vždyť 
dle Meyera i voda volutin rozpouští i rovněž alkalie. Trypsin je alka¬ 
lický, ovšem že pouze v malé míře. Důležitá jest však okolnost, že dle 
Kemnitze (Arch. f. Zellf., 1912, str. 571 a j.) mohou se v buňkách 
najiti pravé chromatiny, které se nerozpustí v samotném trypsinu a že 
ani nukleiny nemusejí se v něm rozpustiti. Také v našem případě asi 
možno souditi, že rozpor „mikrochemického" výzkumu s chemickým je 
podmíněn zvláštními okolnostmi danými již v buňce živé, z nichž však 
nelze odvozovat i věcných rozdílů vzhledem k objektu. 
Ad 5. Co se týče barvení eosinem, nelze údaj Meyerův po¬ 
kládati za správný. Růžička ukázal již 1904, že bakterie jsou substrát 
amfofilně basofilný, tedy schopný barvení také barvivý kyselými; v skutku 
zbarví se i zrna i přihrádky v bakteriích obsažené za 1—5 min. *4% vodním 
roztokem eosinu. Tudíž chová se obsah bakterií i v té příčině analogicky 
jako jádra krvinek a nuklein z lidské sleziny. 
XLIV. 
