A MAGAS-TÁTEA DÉLI OLDALÁNAK HAJDANI JÉGÁRAIRÓL. 
19 
áraknak számos nyomával találkozik az ember. A morénák sorában felem¬ 
lítendő a Tüzelőkő mellett levő nagy homlokmoréna, mely baloldalán a víz 
által át van törve, míg a jobb oldalon 60 m.-nél magasabbra emelkedik, 
hatalmas övét képezve, melyen belül lankás falu medeneze terül el. Innen 
lefelé különösen a völgy jobb oldalán a törmelékeknek és szikláknak több 
oly csoportosulását látjuk, mely oldalmorenára emlékeztet; épen úgy 
vannak a völgy irányára többé-kevésbbé merőlegesen álló-sziklagátak is, 
melyek sok tekintetben homlokmorénákhoz hasonlítanak. Kissé lejebb a 
baloldalon már oly képződmény van, mely mint moréna már tisztán felis¬ 
merhető. Ez 3—4 m. magasságban és 15—-20 m. szélességben a víz köze¬ 
lében, de a hegyoldaltól jó messzire húzódik el, mindenütt alkalmazkodva 
a völgy talpának lejtőségi viszonyaihoz. Ez az oldalmoréna egészen a 
Kis-Tarpatak végéig húzódik el és a hátráló jégár műve. Midőn a jégár 
teljes erejében volt, sokkal nagyobb volt a kiterjedése, a mint a Lépcsőke 
felett a Lomniczi gerincz tövében elhúzódó oldalmoréna bizonyítja. A 
jobb oldalon is láthatni egy magasabb moréna maradványait. 
Lebocsátkozva a fővölgybe és átmenve a Tarpatak jobb oldalára, 
mindjárt a vízesések közelében oldalmorénához jutunk, melynek a túlsó 
oldalon levő párját már elvitte a víz. Ezek a moréna-képződmények azon¬ 
ban elenyészők azon óriási morénaterülethez képest, mely tovább lefelé 
félkör alakjában határolja a völgyet és mely annál élesebben és feltűnőb¬ 
ben válik el a Tátra alján elterülő lankás lejtőtől, minél lejebb húzódik. 
Ezen vonulat a Tarajkán 1266 m. magasságban veszi kezdetét és onnan 
gerincz alakjában az 1167 m. magas (Kolbenheyer szerint) Haramiakőhez 
ereszkedik le, honnan a Toronyhegy (1117 m.) felé folytatódik. Itt azután 
ivalakban éjszakra fordul 1‘5 km. szeles és délkeletfelé magasságban 
mindinkább apadó fensikot képezve, mely több párhuzamos hullámot 
enged megkülönböztetni. A legbelső hullám a legmagasabb (1141 m.) és 
körülzárja a Christelau nevű medenczét, mely többnyire gyepes, de néhol 
lápos-tőzeges, másutt megint bokros erdős. Az utolsó (külső) hullám már 
50—60 m.rel 1000 m. alatt van és meredeken bocsátkozik körülbelől 900 
m. absolut magasságig, hol egyszerre menedékesebb a talaj és a szomszéd 
területek esésének megfelelőbb. Az egész fensík felszíne az emelkedesek és 
mélyedésektől nagyon egyenetlen; némely medenczében meggyül a viz 
és tócsa támad, másutt tőzeges, lápos a föld; sok helyütt óriási sziklák 
nehezítik meg a közlekedést. Ez a hatalmas gát éppen úgy, mint a Tarpa¬ 
tak jobb oldalán levő hegysor törmelékekből és omladékokból áll, melyek 
mindenféle nagyságban fordulnak elő és rendetlenül helyezkedtek el. 
A fensík folytatását követve kezdetben éjszak-nyugatnak, későbben 
majdnem egyenesen nyugatnak tart, mig a Lomniczi gerinczczel össze nem 
olvad. E megváltozott irányában azonban tetemesen veszít szélességéből, 
míg magassága folyton gyarapodik. Ott, a hol a Lomniczi gerinczczel érint- 
