MEGEMLÉKEZÉS GÖPPERT H. RÓBERTRÓL. 
37 
ország tengerpartja, a hol részint a földből, részint a tenger vizéből gyűj¬ 
tik nagy mennyiségben a fosszil borostyánkövet. Ezzel különben Göppert 
már régóta foglalkozott, miről számos kisebb-nagyobb értekezései tanús¬ 
kodnak. 0 volt az, a ki már régen kimutatta, hogy a borostyánkő hatféle 
tűlevelű fa (Pinites succinifer, P. stroboides, P. Mengeanus, P. radiosus, 
P. anomalus, Physematopitys succineus) terméke és hogy a keleti tenger 
mai feneke óriási tűlevelű növénytenyészet talaja volt. Fájdalom, hogy e 
nagyobb összefoglaló munkának csak az első része jelent meg; de Borosz¬ 
lóban tartózkodásom alkalmával megtudtam, hogy a második és befejező 
rész kézirata is készen áll és így a tudományra nézve biztosítva van. 
Ezek után nem találom szükségesnek, hogy GöpPERTnek 1830-tól 
fogva megjelent számos kisebb dolgozatát is fölsoroljam. De jellemzésére 
meg kell említenem, hogy Göppert, ámbár nem volt tanúit és tapasztalt 
geológus, mégis legelső volt, a ki behatóan tanulmányozta a növények 
fosszilicátiójának tüneményeit és számos kísérletei alapján világosságot 
derített némely geológiai tüneményekre is. 
Sajátságos jelenség, hogy Göppert ép úgy, mint nagy kortársa Heer 
Oszwald, nem hódolt a darwinismusnak. Göppert ugyan nem tagadta a 
szerves világ fokonkénti fejlődését, az egyszerűbb szervezetekből tökéle¬ 
tesebbekké való fokozatos emelkedést, de a legősibb időkre nézve már 
1860-ban kimondotta, hogy a szilur és az alsó devon korszak moszatain 
nem tapasztalt oly fokozatos fejlődést, a minőt Bronn ugyanazon korsza¬ 
kok kagylóira nézve kimutatott. És még 1883-ban is úgy nyilatkozik, hogy 
ama bizonyítékokat, a melyek valamely új fajnak a szakadatlan variatio 
útján végbement képződését megerősítenék, nem tudta megtalálni. Ellenkező¬ 
leg Göppert eleg tényt tud fölmutatni, a melyek a transmutaczió tana elől 
elvonják a talajt. Szerinte a tgpus változatlan, mert az elenyésző és a meg- 
ifjodott typus között hiányzik az átmenet. Viszont ismer Göppert olyan 
typusokat is, melyek két vagy több génus, sőt família jellemeit magokban 
egyesítik és ő ezeket kombinált szervezeteknek nevezte el. 
így egyesíti magában a Calamosyrinx szervezete a zsurlók és az 
egyszikűek jellemét; Calamopterisé a zsurlókét és a harasztokét és Cala- 
mopitys a zsurlókét és a Coniferákét. E bárom kombinált szervezet a felső 
devon idejében élt és ennek végével megszűnt létezni. Utánok más, velők 
már együtt előfordulók, úgy mint a Sigillariak a Cordaitese k léptek elő¬ 
térbe; míg ismét mások, úgy mint a Calamodendrono k mint új tagok 
járultak hozzájok és alakítottak egy olyan alakkört, mely a Coniferák köré 
csoportosult. Mind a három typus fatörzse emlékeztet a Gipinospermá kra, 
nevezetesen pedig a Coniferá kra. A Cordaitidák magva rokonságot mutat 
a Salisburiákkal, levele az egysziküekkel, fatörzse pedig az Araucariákkah 
A Galamodcndreék törzse külsőleg elárulja a conifera-typus rokonságát a 
zsurlókkal; sőt belső szerkezete a kétsziküekkel való rokonságot is gyanít- 
