A PHARMAKOSIDERIT ÉS AZ URVÖLGY1T UJ LELŐHELYE. 
9 
ken most csak egyes töredékében találjuk úgy az Arkoza, mint a Numrnu- 
litmész padok egyes szilárdabb töredékeit, a melyeknek kellő méltatása 
okvetlen megkívánja, hogy azokat ott, hol nagyobb összefüggésben vannak 
megtartva, fölkeressük és tanulmányozzuk. A Vihnye völgyi vagy Selme- 
c-zen a györgytárnavölgyi Arkoza szakasztott mása az urvölgy-óhegyinek 
úgy petrografiai, mint települési tekintetben. A Vihnye és Contravölgy 
Nummulitmesze ellenben annyiban tér el, hog} r az itt találtató padtöredé- 
kek a nummulitrétegek mélyebb szintjéhez tartozik, és így hasonmása 
Liptsnél van, nem pedig Tajován, hol a Nummulitrétegek legfiatalabb 
tagjait találjuk, melyekről Budapest táján tudjuk, hogy a legrégibb trachyt- 
kitöréssel (Biotit Orthoklas Quarcztrachit) egykorúnk, míg a N. perforata 
és Lucasana rétegek határozottan öregebbek. 
A MAGAS-TATRA DÉLI OLDALÁNAK HAJDANI JÉGÁRAIRÓL. 
Dr. Roth Samu-íóI. 
(Előadatott a magyarhoni Földtani Társulat szakülésén 1885 január 7-ikén.) 
A kutatások és vizsgálódások hosszú sora, mely a jégárak (glecserek) 
tüneményének alapos felismerése és teljes mag} 7 arázala ezéljából az Alpok 
vidékén még a múlt század kezdetén megindult s a jelen században foko¬ 
zódott buzgalommal s a múltra s kiterjesztve folytatódott, hazánkban alig 
keltett némi mozgalmat, jóllehet Kárpáthegységünk domborzati, magassági 
és éghajlati visszonyai nagyon valószínűvé teszik, hogy hajdan nálunk is 
megvoltak a jégárak keletkezésének feltételei. Az első adatok, melyeket a 
Tátra egykori jégáraira vonatkozólag bírunk, Sonklar-IóI származnak, ki 
1855-ben felkereste a Magas-Tátrát is és Tátrafüredről több kirándulást 
tett. Úti élemenyeit 1857-ben tette közzé nlíeiseshizzen aus den Alpen und 
Kárpátiunk czim alatt. E könyvének 112. lapján leírja a Tarpatak alsó 
részét, a mint az a Haramiakőtől áttekinthető. S midőn e sziklaomladékkal 
fedett és abból álló terület keletkezésének magyarázatát keresi és belátja, 
hogy sem folyó viz, sem pedig hegyomlás nem hozhat létre ehhez hasonló 
képződményeket, kényszerítve érzi magát az egykori jégárak működéséről 
szóló «hypothesis»-hez folyamodni. Sokkal határozottabban szól már 
könyvének 133 lapján, ahol a Felkai tó környezetét írja le. A tavat délfele 
határoló gátat, valamint az 50—70 m. magasságban simára csiszolt szom¬ 
széd sziklafalakat a jégárak egykori működésének bizonyítékául tekinti. 
Hat évvel Sonklar művének közzététele után (1863) jelent meg a 
lőcsei Fuchs Frigyes «Die Centr alkar patlien » czimű alapvető munkája, 
melynek gazdag tartalmában a Tátra hajdani jégáraira vonatkozólag a 
