IRODALOM. 
142 
működésünk idejében földtanilag még úgyszólván egészen ismeretlen vala, legfö- 
lebb az alacsonyabb dombos vidékről voltak szórványos tudósításaink, a melyekre a 
sótelepek és petroleumforrások irányozták rá a figyelmet. De ugyanazon időben és 
ugyanazon nemzetközi mozgalom következtébén Románia kormánya is kezdette 
országának rendszeres földtani felvételét szervezni. Az ez irányban keltett mozga¬ 
lom főérdeme Stefanescu Gergely urat illeti, a ki mint a nemzetközi congressus 
tagja és romániai képviselője a munkában hazájának közreműködését is részesíteni 
kivánta. Az ő tervei értelmében alapíttatott az 1882. évi június 2-iki törvényczikk 
által a románországi földtani intézet (Biuroulu geologicu) a közmunkák minisz¬ 
tériuma kebelében. Igazgatója Stefanescu Gergely, tagjai Stefanescu Sabbas és 
Botea Constantin és több gyakornok. Ez az új intézet azonnal meg is kezdette és 
a következő (1883. és 1884.) években folytatta működését, melynek főtárgya, 
épúgy mint más országokban, az ország területének rendszeres földtani felvétele. 
Az eddigi működés, mely mindjárt nagy területeket karolt fel, átnézetes fölvételek¬ 
ből áll. Eredményeiről eddig két évi jelentés ad sommás tudósítást, míg a térképek 
kiadása közel kilátásba van helyezve. Az évi jelentések első füzete az 1882. és 
1883. évi felvételeknek összevont eredményeiről szól igen röviden, t. i. az egyes 
formatiok elterjedését, kőzetminőségét és kövületeit, továbbá a nevezetesebb ásvá¬ 
nyok, érczek és ásványforrások előfordulásait sorolván fel. Behatóbb a második 
füzet tartalma, melyben Stefanescu Sabbas az általa felvett Argesi kerület (Indetul 
Argesiu) földtani viszonyait vázolja, több átmetszeti szelvényrajzzal, de földtani 
térkép nélkül. Ez a megye vagy kerület éjszak felé a fogarasi havasok gerinczéléig 
teljed, nyugatra az Olt képezi határát, dél felé pedig a harmadkon dombvidék 
nagy részét foglalja magában. Az ország legnyugatibb megyéjét (Indetul Mehedinti) 
Dbaghiceanu M. úr is vizsgálta, úgy látszik, a földtani intézettől függetlenül és főleg 
gyakorlati szempontból. Kis mértékarányú térképe (körülbelül 1:450,000) 1882-ben 
jelent meg, de magyarázó szöveg nélkül. Benne foglaltatik a határhegység nyugati 
vége, a Cserna és a Motru folyók forrásaitól kezdve a Vaskapu-szorosig. 
Mindezen földtani kutatások tehát egymást érintik, helyenként egymás terü¬ 
letébe belevágnak s mindenképen egymást kiegészítve most már e határhegység 
földtani szerkezetéről sokkal világosabb képet adnak, mint a milyent az eddigi 
egyoldalú felvételek nyújtottak. Érdekesnek tartom tehát a főeredményeket össze¬ 
foglalva, ismereteink jelenlegi állását az adott alapon röviden ecsetelni. 
A szóban forgó terület keleti részén dr. Primics György folytatta dr. Herbich 
Ferencz korábbi székelyföldi felvételeit a Tölgyes szorostól lefelé a hegység romá¬ 
niai lejtőjére is kiteijeszkedvén, le a Bisztricza folyóig, Okna városig és az Ojtoz 
szorosig. Itt azt látjuk, hogy a Kárpátok őspala-formatioja DDK felé mind sző¬ 
kébbre szorulván már a Felső-Csíkban egészen kiékelődik. A Jura-systema csekély 
kiterjedéssel simul az őspalavonulat keleti oldalához, és ezekre támaszkodnak a 
kezdő krétakor mészképződményei, keskeny szegély alakjában. A hegység további 
terjedelmét, különösen annak egész romániai lejtőjét a Galicziából átcsapó Kárpát¬ 
homokkő széles vonalata foglalja el, melyben Primics úr a krétasystemához tartozó 
régibb tagokat (Aptychus-márga, Ropiaka-rétegek, űzi homokkövek) különválasztja 
a keletre mindinkább túlteijedő eoczén tagoktól, melyekre még oligoezén és végre 
neogén üledékek támaszkodnak a hegység dombos előteríiletén. Ezek az utóbbi 
lerakódások azért fontosak, mert benniik mutatkozik a galiczia-bukovinai petro- 
