IRODALOM. 
145 
kezet fővonásait már a múlt évben volt szerencsém előadni. (Földtani Közi. 1884. 
XIY. 11—16.) 
Itt is a bosszú redőklié összegyűrt kristályos palarétegek képezik a hegység 
zömét, de a redők csapásirányának szétágazása, melynek csiráit már a fogarasi 
havasokban találták, itt annyira megy, hogy a palahegység szélessége két, sőt három 
akkora lesz mint amott. A szétágazás szögletébe végre két harmadkori medencze, 
a zsilvölgvi és a hátszegvölgyi, helyezkedik és köztük a Retyezát magas gránit- 
gneisztömzse mintegy közbevetett ék tűnik fel. A másodkor képződményei, melye¬ 
ket Törcsvár vidékénél elhagytunk, most a hegység déli részén ismét felbukkannak, 
kezdetben ugyan csak két elszigetelt mészkővonulat alakjában az Olt és a Zsil 
áttörései között, de később, a Zsiltől nyugatra mindinkább összefüggő, a palaredők 
közé helyezkedő vonulatokban. Az első két másodkori képződmény közül 
Stefanescu Gergely úr a keletit (Stogu-Arnota) szintén juramésznek tekinti, 
ellenben a nyugatit, mely Polovracsnál kezdődik, a kristályos rnészpalákhoz 
sorozza; már pedig az én megfigyelésem szerint épen ez az utóbbi mésztömb, 
melynek feküjében fekete meszes márgapalát és quarczitos homokkövet találtam, 
semmihez sem hasonlít inkább mint a herkulesfürdői előforduláshoz, a hol a Jura¬ 
mészkő szintén hasonló liaszkorbeli palákra támaszkodik. Hogy a polavracsi vonu¬ 
latnak elterjedését egészen helyesen jeleztem-e, nem erősíthetem, mert nem jár¬ 
hattam végig, hanem csak a liegvgerinczről mutatkozó képet használtam fel. 
Még egy pontot kell jeleznem, melyben Stefanescu úr felfogása az enyémtől 
eltér, t. i. a kristályos palakőzetek között előforduló eruptív kőzetek kérdését. Oly 
vidéken, hol a kőzetmetamorphismus oly erősen működött, hogy az eredeti kép¬ 
ződményeket, bármi lett legyen eredeti kőzetminőségük, egyaránt átalakította, 
mindig tág tere nyílik az egyéni felfogásnak, mert tudjuk, hogy a palásság s állító¬ 
lagos rétegesség nem mindig megbízható megkülönböztető jel és a szerkezet fel¬ 
tűnő vonásait p. o. áttörést, elágazást stb. maga a mechanikai gyűrődés folyamata 
gyakran a felismerhetetlenségig eltorzította. Ha tehát mégis a szinjelzésben és 
nőménclaturában bevett szokás mindig határozott véleményadást követel a geolog- 
tól oly genetikai kérdések felett, melyeket vagy nem is vagy csak igen beható 
tanulmányozás által lehetne eldönteni, természetes, hogy a jelzés az egyéni fel¬ 
fogás és hajlam szerint változik, hogy tehát az egyik geolog gránitot említ ott, a hol 
a másik gneiszt látott, vagy dioritot, syenitet, hol ampliibolpalát és ampliibolgneiszt 
is lehetne idézni. Én, saját elméleti felfogásomat követve mindazon gránit- és 
pegmatit-áttöréseket, melyeket a hegység ezen részében a HAUER-féle térkép jelez 
vagy a romániai felvételi jelentés említ, minta gneiszképződés alárendelt jelenségeit 
külön ki nem választottam, csak egy gránittömzsöt jegyeztem be Nováci ésBaja de fier 
vidékén, a melyről azután Stefanescu is megemlékezik.'A többi helyen, melyeken 
ő protogint vagy gránitot említ, én vagy csupán lencse- és teléralakú kőzetkiválá¬ 
sokat találtam vagy pedig a gneiszszerű metamorphizmusnak azt a legintenzivebb 
fokát, melyet gránitgneisznek szokás nevezni. A serpentint sok helyen találtam én 
is és ki is jelöltem, de azt is szívesebben a chloritpalákhoz csatolom, mint hogy 
eruptív eredetet tulajdonítsak neki. Dioritot is említ a romániai jelentés több 
helyről, nevezetesen a Zsilszorosból is, a hol csakugyan ennek nevezhető kőzetet 
láttam én is, de tovább nem követhetvén ki sem jelöltem. 
Visszatérek a hegység szerkezeti vonásaihoz. Az éjszaki réteghullámoktól, 
Földtani Közlöny. XV. köt. 1885. 10 
