A M. K. FÖLDTANI INTÉZET ÉVI JELENTÉSE 1884-RŐL. 
256 
az egyik a Diorit és a Granitit közötti határon, a másik magában a Gra- 
nititban. 
Eadnán, Lippán és a Diorit-Granitit által elfoglalt nagy területen igen 
sok helyen fordulnak elő kisebb phyllit részletek, rendesen nem nagy elter¬ 
jedéssel a csapásirányban és néha csak néhány méternyi vastagsággal. 
Megemlítendő róluk, hogy legtöbb esetben igen meredeken dőlnek délre és 
hogy rendszerint Ny—K-i általános csapásuk van. 
2. "Gramvacke » képződmény, agyagpala és quarczit-homokkő. Most 
sokkal határozottabban merem ezt az elnevezést használni, mint a múlt évben, 
azokra az agyagpalákra és quarczitos homokkövekre vagy arkozákra, melyek 
területemen a kristályos palák és a Diorit között Ny—K-i irányban végig 
húzódnak. Áz idén ugyanis több szelvényben sikerült észlelnem, miszerint a 
a phyllit és az agyagpala konkordáns telepedésben van és egy fokozatos 
petrografiai átmenet létezik itt a metamorfikus palákból az igazi agyagpa¬ 
lákba. A «grauwacke» képződményt a kladovai völgyből a Capu Mlátin-on át 
kelet felé egész a Hegyes haránt gerinczéig nyomoztam, hol az aranyági, mi¬ 
lovai, tauczi és duudi határok összeszögelnek. Feltűnő az, hogy a Capu Mla- 
tintól kezdve a Hegyesig e képződmény a vízválasztó gerinczet foglalja el. 
Nyugatról egész a Cruce Tiganului csúcsig az agyagpala, ettől keletre 
a Livorsca (C. Urvigy), a Piatra-Alba csúcsok körül és a Patu-Talhanului nevű 
hegyháton végig quarczitos homokkő és arkoza uralkodik. 
Az agyagpala a Kladovitia-ban, valamint a solymosi völgyben és a mi¬ 
lovai nagy völgy felső részeiben is el van terjedve. 
Az idén sokkal nagyobb vízszintes elterjedésben és nagyobb vastagság¬ 
ban találkoztam a képződménynyel, mint az 1883-iki nyáron. Mindamellett 
a Diorit és a Granitit okozta sokszoros megzavartatás, valamint a hiányos 
feltárások miatt, a telepedési viszonyok tanulmányozása igen sok nehézség¬ 
gel jár. Ezért a különböző helyeken szerzett, részben ellentétes jelentőségű 
adataim felsorolását és megbírálását akkoműkell halasztanom, midőn a kép¬ 
ződményt a vele érintkező phyllit és Diorit-Granitit vonulattal együtt egész, 
kiterjedésében ismerni fogom. 
Egyelőre csak nehányat sorolok fel följegyzéseimből. 
A Capu Mlatin hegyen aneroiddal eszközlött becslések szerint az agyag¬ 
pala vastagsága mintegy 140—150 méter. 
Ugyanitt konkordáns telepedésben találtam az agyagpalát alárendelt 
quarczitos-liomokkő padjaival együtt a phyllittel. A kladovai vagy az arany- 
ági árkokból a C. Mlátinra kapaszkodva azt észleltem, hogy az agyagcsillám- 
palából átmenet létezik az agyagpalába, a mennyiben e kettőnek határán az 
agyagpala vagy quarczitos homokkő-padok typusos phyllittel váltakoznak. 
Azonfelül a Chiciora phyllites quarczitjai, melyeket egy vastag phyllit-köz 
választ el a « gramvacke» képződménytől, szintén arra utalnak, hogy e hely¬ 
nek körülményeiből a metamorf palák és az el nem változott agyagpala stb_ 
