EOTH LAJOS FÖLVÉTELI JELENTÉSE. 
297 
Nem messze innen, a Chirsia Goznával szemben, újra kimutathatjuk e vonal 
menetét a Minis-völgy bal lejtőjében, hol az a Craieste E-i végén át a Poiána 
lui Despotu-ig nyomozható. Ennek E-i részében megfordulva, Ny-ra tér át, 
s a Poiana Gabricia és Poi. Perumba déli végein át húzódik a Poi. Rajcului 
felé, hol a nyomát már nem lehet tisztán kimutatni. A Délu Zagrade-n a 
Minisig t. i. a rétegek oly különféle csapásirányt mutatnak, hogy, ha azokat 
egy vonallal összekötjük, egész kört kapunk. 
Idáig láttuk az e területen uralkodó két főcsapásirányt, a NyDNy-it és 
a DDK-it, az elsőbbségért versengeni. A Craeu Bologi deli végén kezdődő s a 
Poiána mirci-nál el a Poi. Pattasiu-Helisaghu mare-ig követhető vonaltól 
E-ra aztán, a Ponyászka-völgyet K. felől közvetetlenül határoló hegységben, 
/ / 
DDK-i dőlés mellett a KEK-i csapásirány marad az uralkodó. Es minthogy 
jobban K-re s a Munte Semenik felé közeledve -— mint azt már tavali jelen¬ 
tésemben kiemeltem* — a déli s főleg DDNy-i dőlést, még pedig mindin¬ 
kább távolabbi közökben a DDK-itől találjuk, világos, hogy a kristályos palák 
itt, minél tovább E-ra, a Semenik felé, annál laposabb félköralakú fordula¬ 
tot tesznek, míg közel a Munté-hoz és magán a Munté-n ismét egy dislocatiói 
vonal árulja el jelenlétét, melyet szintén már tavaly jeleztem. Mig tehát Dé¬ 
len, a Delu Tariiá-tól kezdve a Craeu Bologi-Poi. Pattasiu-Helisaghu-vonalig 
a rétegek egészben véve ismételtenjderékszög alatt összetolva tűnnek elő, oly- 
formán, hogy a KEK-re csapó részek E felé mindinkább K-re tódulnak előre 
ékalakúan, addig ez utóbbi vonaltól E-ra, a Munte fele, azokon belül mindig 
laposabb, félköralakú fordulat jön létre. Ez utóbbi jelenség — hogy közel¬ 
fekvő, habár kissé triviális összehasonlítást alkalmazzak —- a vízbe dobott kő 
által e médiumban előidézett megrázódásra emlékeztet, mely megrázódás a 
centrumtól való távolsággal a nagyobbodó körökben mindinkább laposabb 
hullámokat okoz; a hegytestben itt terjedt hullámok persze mind jobban 
fölfelé toló hatásban nyilvánultak. 
Böckh** kimutatta, hogy az Almás-medencze sülyedési területnek tekin¬ 
tendő, és valóban egy inllantás az általa a déli vidékről készített részletes 
geológiai térképre elegendő, mikép e felfogás helyességéről azonnal meggyő¬ 
ződjünk. Minthogy az Almás völgyét DK-ről határoló kristályos palahegység 
nagy szabályossággal a DNy -— EK-i csapásirányt követi, mit már Schloen- 
bach *** hangsúlyozott és később Böckh is megerősített, és mind a két au tor 
szerint Lapusnik táján ugyané csapásirány változatlanul megmarad, azt kell 
következtetnünk, miszerint az említett sülyedés folytán a hegység szerkeze¬ 
tében beállott nagyobbmérvű zavarodások főleg s talán kizárólag az Almás- 
* Id. h. 240. 1. 
** ((Földtani Közlönyt) XIII. köt. 164. 1. 
*** Verhandl. d. k. k. geol. K, A. 1869, 267. 1. 
Földtani Közlöny, XV. köt. 1885. 20 
