ROTH LAJOS FÖLVÉTELI JELENTÉSE. 
S03 
A közét itt helyenként igen csillámdús lesz, mely esetben a quarz jobban 
visszalép. 
A Bibel-nyaralóval szemben, t. i. a kőbánya és fürdő közt a hegységbe 
felhuzódó árokban (Og. Rascului), a gránit szakadatlanul nyomozható odáig, 
hol az árok kétfelé ágazik. E két árokág közt felvonuló gerincz bázisán még 
a gránitot látjuk. Ez azonban csakhamar eltűnik, és feketecsillámos, Mus- 
covitgneiszszal áthúzódott «Muntegneisz» áll előttünk, melynek rétegei 70° 
alatt, helyenként pedig csaknem merőlegesen dőlnek. E gneiszban egy gránit- 
apopliysist észlelünk, melynek folytatását a DK-re vonuló árokág jobb és bal 
lejtőjében nyomozhatjuk. 
Ezen árokág bal lejtőjében megjelenő gránit a vele határos, kissé gra- 
fitos csillám (biotit )-palából eredő' részeket zár magába, mi által hegységünk¬ 
ben a gránitnak a kristályos palák felső (III.) csoportjánál fiatalabb kora 
e helyen is világosan be van bizonyítva, mint azt Böckh a déli területre nézve 
szintén kimutatta. Közvetetlenül a DK-re vonuló árok újbóli elágazása előtt 
az itt fellépő csillámpalát még több ízben apró, keskeny gránit-apophysisek 
barangolják be. (1. ábra). 
Mig az említett árokban a csillámpalát és gneiszt a gránit érintkezésén 
igen meredeken láttuk fölegyenesedni, addig e gránitvonulat déli vége felé, 
a Cracu Bologi Ny.-i lejtőjén, a csillámpalát egészen szokatlanul laposan, t. i. 
15° alatt látjuk a gránittól annak határán el dőlni. A gránitnak részben már 
átalakult mállási terményét főleg a Ponyászka-völgy jobb lejtőjében találjuk, 
hol az, a vizek által a begyekből lehordva, több helyt kis elődombokat képez. 
Az elhagyott úton, mely a Poi. Ruszékről le a Ponyászka-völgybe vezet, tisz¬ 
tább, fehéres, kaolinos anyag is mutatkozik. 
Mint az imént mondottból kiderül, a pegmatit úgy a tulajdonképi 
gránit-, mint a granititnál nyilván fiatalabb képződésű. 
Szerpentint területemen eddig csak bárom, egymáshoz közel fekvő 
ponton találtam. 
Fellép az a Yale Tariia bal lejtőjében, a «Dilma» 587 m. mag. pont¬ 
jától DNy.-ra, s innen ENy.-ra még két elkülönített, apró foltban. Az előbbi 
fellépés kopársága és fehéres szine folytán már messzebbről feltűnő elődom- 
bot képez. Határán a phyllitgneisz agyaggá van mállás következtében átváltoz¬ 
tatva, közvetetten érintkezésén pedig tömör, quarzdús, zöldes kőzet mutatkozik. 
A szerpentin vagy világos sárgászöld és fűzöld, fehéres részekkel és 
sötét pettyekkel vagy szalagokkal átvonva, vagy pedig sötét-, néha feketés- 
zöld. Szerpentinasbest által rendesen és helyenként igen dúsan van átszőve, 
az elválási lapokon mészkéreggel van bevonva, a formatizálásnál világosan 
héjas szerkezetet mutat, részben nemes szerpentinnek mondható. 
Dr. Schafarzik úr, ki e lelőhelyről három kőzetpéldányt közelebbről 
megvizsgálni szives volt, a következő eredményt közli velem: «A világos, 
sárgászöld szerpentin fénytelen, keménysége 3—4, forrasztócső előtt fehér 
