SCHAFARZIK FERENCZ FÖLVÉTELI JELENTÉSE. 
325 
reka felé olykor meg elég magas kúpok által koronázott* rövid és a völgyek 
fele igen meredek oldalágak indulnak ki. A köztük lévő és végső elágazá¬ 
saikkal egészen a fögerincz nyergeihez fölérő völgyek forrásaik környéken 
.sűrű erdővel vannak benőve és altalajukat annyira elfödi a humusz, hogy 
geológiai tekintetben a legrosszabb feltárásokat nyújtják, -— kedvezőbbek a 
viszonyok e tekintetben a keskeny, lemosott gerinczeken, noha itt is csak a 
majdnem egészen elmállott és alig imitt-amott kibúvó kőzetből, vagy annak 
szabadon található darabjaiból lehet a hegység belsejére következtetést vonni. 
Hogy hegységünk centrális részében oly kevés a föltárás, annak jó részben 
abban rejlik az oka, hogy az itt uralkodó kőzet, a Gneisz, mállásra nagyon 
hajlandó. Eles sziklacsoportokra egyáltalában csak ott akadunk, a hol a 
kőzet a mállásnak jobban képes ellentállani, így például a Perilornak Ny-ra 
futó oldalgerinczének egyik helyén találjuk egy a Gneiszba betelepült fehér 
Quarczitvonulatnak éles szikláit, a melyek merőben elütnek egész kör¬ 
nyéküktől. 
A Gneisz fehér szinti és elég vékonyra hasad; elegyrészei gyanánt föl¬ 
említem első sorban azon sajátságos fehér aprószemű és vékony rétegecs- 
kékben fellépő Orthoklast, a melytől, mint túlnyomó ásványos elegyrésztől a 
kőzet szinét is nyeri. E földpát már kissé mállott, fénytelen és lángkisérleti- 
leg egy Káliumban szegény, de Nátriumban eléggé bővelkedő és könnyen 
olvadó Orthoklasnak (Loxoklas) bizonyult. Mellette, úgylátszik csak igen 
szórványosan lép fel az Oligoklas is, melyet egy esetben az Orthoklasnál 
épebb példányban találtam és határozhattam meg. A Quarcz oly alárendel¬ 
ten fordul elő, hogy macroscoposan való felismerése sok példánynál nem 
csekély bajjal jár, úgy szintén a csillám is, mely kizárólag Muscovit és leg¬ 
inkább az Orthoklas rétegecskék lapjain mutatkozik egyes apró vékony pik¬ 
kelyekben, úgy hogy egészen azon benyomást teszi, mintha utólagosan az 
Orthoklas rovására fejlődnék ki. 
Ez a Gneisznak azon typusa, mely hegységünk centrális részében a 
legnagyobb elterjedésnek örvend, — ily habitussal gyűjthetjük a Cron 
Mosiuluitól kezdve dél felé csaknem mindenütt úgy a fő-, mint pedig az 
oldalgerinczeken. Ugyancsak ilyen habitussal találjuk a Cserna folyó jobb 
partján mindenütt, a hol csak az itt rátelepedő mesozói lerakodások miatt 
megközelíthető, valamint Mehádiától I)-re is, a Béla rekának meredek bal¬ 
parti sziklapartját képezve. 
Csak kivételesen lép a csillám előtérbe, ilyenkor ránczos szerkezetű 
vékony lemezekből álló Gneiszt képezvén, mint pl. a Perilor némely pont- 
* így találunk a Mohornicutól Ny-ra egy névtele kívpot, a melynek magas¬ 
sága 86U m f, a többi vagy 700 ™/ körül, de a legtöbb esetben ennél alacsonyabb 
(600—400 m j) szokott lenni. 
