SCHAFARZIIÍ FERENCZ FÖLVÉTELI JELENTÉSE. 
327 
Legszebben van az Amphibolpala és az AmpliiboLGneisz az Ogasu 
Breasuban, azon a Strajnti KDK-i oldalán lévő mély főárokban feltárva. 
Felső árkai egészen ezen zöldes képletbe vannak bevájódva és látni itt egy¬ 
szersmind azt is, hogy a chloritos Ampliibolpalákban, mállott, kaolinosodó 
Gránitgneisz-telepek és lencsék vannak kiválva. 
A fehér Gneisz övében sem hiányoznak a különböző betelepülések, a 
milyenek több helyen a kristályos mészkővonulatok, tisztátalan Manganérczek, 
fehér Quarczit és kristályosán vaskos Baryt. Különösen a kristályos luesze¬ 
ken látni, hogy e betelepülések mindig a hegység csapása irányában vannak 
elhelyezve, ha tehát a hegységen harántul átmegyünk, megesik néha, mint 
például a Perilornak nyugati gerinczén, hogy valamennyi betelepiilést a 
Barytot, a Quarczitot, a kristályos meszet és a Manganérczet egymásután 
megtaláljuk. A Quarczitok néha gyéren behintve Chalkopyritet és mint 
másodlagos terményeket Malachitot és Calcitot tartalmaznak, mint ezt a 
Herkulesfürdői vasúti állomással szemközt a Béla reka balpartján levő kis 
kőbányában látni, a hol a Quarczitot annak idején az állomási épületekhez 
törték. 
Ami végre az elősorolt kristályos palák egész összletének települési 
viszonyait illeti, csak igen kevés adat áll rendelkezésünkre. Az erdővel borí¬ 
tott hegység magasabb részeiből egyetlen egy adatom nincsen; ellenben jó 
feltárásokat észlelhettem a Béla reka balpartja mentében, hol a víz alámosó 
hatása folytán a fehér Gneisz padjai ismételten napfényre bukkannak és az 
egész part hosszában Ii-i egész KÉK-i dűlést mutatnak 40—45° alatt. Evvel 
igen jól egyezik egy a fögerincz déli végén a szőlők közt felvezető kocsi- 
uton tett megfigyelésem, a mely szerint itt a Gneisz padjai K-re 38° alatt 
hajolnak. 
A hegységünk déli nyelvét alkotó fehér Gneisz-részlet tehát határozot¬ 
tan K felé dűl, s ha tekintetbe veszszük, hogy a Strajuti délkeleti oldalán az 
Ogasa Breasuban az Amphibolpalák, a mint egy helyen világosan láttam, 
20—25° alatt DK-re dűlnek, tehát okvetlenül a fehér Gneiszek alá 
merülnek, s hogy ezen a fehér Gneisznek ennélfogva feküjét képező Amphi¬ 
bolpalák folyton egy magasságban maradnak és a Porpliyrit határán egy 
E—D-i, tehát a hegység irányával (a mely egyszersmind a Gneisz csapása 
is) megegyező vonulatban bukkannak ki, — azt hiszem, hogy nem igen 
tévedünk, ha a hegység déli részében felismert dőlési viszonyokat az 
északira is, legalább annak jó részére (egyelőre a Yalea Bolvasmczáig) 
kiterjesztjük. S úgy látszik, hogy a harmadik főtypus a granitos Biotit Gneisz 
hegységünk kristályos palacsoportjában egy még az Amphibolpaláknál is 
mélyebb szintet jelent, mit azonban csak a további felvételek fognak bizto¬ 
san kideríteni. 
Áttérve most a hegységünket befoglaló két medenczére, itt az üledékes 
kőzetek egész sorára bukkanunk; a felvételi időm rövidsége azonban, vala- 
