SCHAFARZIK FERENCZ FÖLVÉTELI JELENTÉSE. 
329 
berajzolva (Koch A. profiljában Ny-ra), mi a fent elősorolt észleleteimmel 
igen jól megegyezik. 
Külön kell, hogy e helyen szóljak azon eruptivkőzet zöld tufái- ról, a 
melyek változó vastagságban, de állandóan a sötét Liaszpalák és a fölöttük 
lévő Jurameszek közé vannak betelepítve. Követhettem ezen tufa-vonulatot 
kisebb-nagyobb megszakításokkal Pecseneskától egyelőre a Coronini-magas- 
latig; többnyire erősen meszes, tufa- vagy ritkábban conglomerátszerti 
kinézéstíek, olykor azonban szilárd kőzetdarabokat és mandolaköveket is 
találtam. 
Foetteiíle ezen képletet egyes apró Diorit-eruptióknak tartotta, 
Koch * felismerte ugyan tufa voltát, de anyagát a Plaviseviczai Szerpentin- 
tömegektől vélte származtathati. Eltérőleg ezen nézetektől hajlandó vagyok 
a szóban álló kőzeteket inkább Diabasporphyritnak, Diabasrnandolakönek és 
Dia bastufána k tartani. 
A helyenként nagyobb tömegekben előforduló szilárd kőzet, már 
macroscoposan is, de még inkább vékony csiszolatban egy porphyros kőzet 
képét nyújtja, a melyben a zöld chloritos alapból nagyobb 2—5 millimeternyi 
fehér, ikerrovátkos, kissé megtámadott íöldpátok vannak kiválva. E Föld- 
pátok a lángkisérletben Oligoklasoknak bizonyultak. Górcső alatt egy apró¬ 
szemű alapanyagot látunk, mely Plagioklas-mikrolitokból zöld Cliloritpikke- 
lyekből és Magnetitszemekből áll, és ebben vannak azután a nagy fehér 
Oligoklasok beágyazva. Friss Augitnak ugyan nyomát nem látni a csiszo¬ 
latban, de ez azon elegyrész, mely a chloritosodnának leghamarább szokott 
áldozatul esni, kivált ha csak apró szemcsék alakjában fordult elő az alap¬ 
anyagban. Olyan szöveti sajátságra, melyek Amphibolra, Diallagitra vagy 
Olivinra engednének következtetni, nem észlelhetők. 
A mandolakövek borsó nagyságú kerek vagy kissé nyújtott mandolái 
Calcit és Clilorit által képeztetnek, különben teljesen megegyeznek a Diabas- 
porpliyrittel. A tufák pedig, melyek az egész képletnek túlnyomó részét 
teszik, semmi egyebek mind conglomeratjai a többé-kevésbbé finom Diabas- 
törmeléknek. 
Ezzel befejeztük a Csema jobb partját alkotó üledékes kőzetek sorát, 
térjünk most át Béla reka völgyére, a melynek bal oldalát vettem fel. Itt az 
imént említettektől eltérő és részben új képletekkel találkozunk. 
Legrégibb a liasz durva conglomeratszerü quarczitok hatalmas réteg¬ 
csoportja, a melyeknek vastag padjai közé helylyel-közzel vékonyabb fekete 
agyagpalarétegek vannak betelepítve, míg végre fölfelé egészen ezekbe men¬ 
nek át. A fedő agyagpala sok tekintetben hasonlít a Herkulesíürdő melletti¬ 
hez, de míg egyes szerzők a kettőt korra nézve megegyezőknek tartják, addig 
* Koch Antal. A Herkiilesfürdő és Meliadia környékének földtani viszonyai, 
Pest 1872 p. 56—58. 
Földtani Közlöny, XV. köt. 1885. 
22 
