— 36 — 
under tidligere jordperioder, og 3) hans grundlæggende under¬ 
søkelser over plantetyper fra den mesozoiske tid (jordens 
»middelalder«). 
I 1837 hadde den danske naturforsker J a p e t u s 
Steen st r up fremlagt sit berømte arbeide »Geognostisk- 
geologisk Undersøgelse af Skovmoserne Vidnesdam og Lille- 
mose« (trykt 1842), hvori han viste at de forskjellige vigti- 
gere skogtrær var indvandret til Danmark i bestemt række- 
følge, og at de mest haardføre arter tidligst hadde indfundet 
sig. »Jo længere vi gaa tilbage i Tiden, jo raaere og kol dere 
var Klima et«, sluttet han derav. Denne slutning blev dog påa 
de fleste hold længe mødt med skepsis; man fandt det ikke 
bevist at klimatet tidligere hadde været koldere end nu. 
»Fandt vi derimod Dværgbirken i vore Moser«, skriver Chr. 
V au peil 1851, »da kunde vi med Grund slutte, at Klimaet 
maatte have været koldere«. 
Dette bevis, som V aupell krævet, er det N a t h o r s fs 
store fortjeneste at ha levert. Som tyve aar gammel student 
fandt han høsten 1870, netop for et halvt aarhnndrede siden, 
i ferskvandslerer ved barndomshjemmet Alnarp vel vedlike- 
holdte rester av en række egte arktiske planter — deriblandt 
foruten dvergbjerken (Betula nana), tillike reinblom (Dryas 
octopetala) og to smaa hoifjeldsvidjer (Salix polaris og 8. 
reliculaia). I sin avhandling »Om några arktiska våxtlemnin- 
gar i en sotvattenlera vid Alnarp i Skåne« (1870) offentlig¬ 
gjorde han kort efter sit fund, og opdagelsen vakte i den 
videnskabeiige verden straks stor opmerksomhet. En av dem 
som den interesserte mest var Steenstrup, som aar et 
efter under N a t h o r s t’s ledelse besøkte fundstedene i 
Skåne. Efter Steenstrup’s indbydelse kom Nathorst derefter, 
høsten 1871, over til Kjobenhavn, og under samarbeidet mel- 
lem den unge student og den dengang 58-aarige professor paa- 
vistes da et par steder paa Sjælland, i bunden av torvmyrene, 
de saa længe efterlængtede første arktiske plantelevninger i 
Danmark. 1 1872 fandt Nathorst lignende fossile rester av 
arktiske planter i Sachsen, Schweiz og det sydlige England, 
og i den tid som senere er forløpet er det ved undersøkelser 
av ham og talrike andre forskere konstatert at denne fossile 
