— 42 — 
Endnu ved dette aarhundredes begyndelse fandtes den temme¬ 
lig talrik. I de seneste aar er dog bestanden gaat sterkt tilbake 
paa vestkysten; paa nordkysten og østkysten, hvor ofte isen 
hindrer adkomsten, er renen endnu talrik. 
Ringsælen (Phoca foetida) er den almindeligste sælart 
ved Spitsbergen. Den findes overalt i fjordene og ifølge K o 11- 
h o f f er den tillike den sæl, som trænger længst ind i isen. Den 
kan findes inde i den svære polaris, hvor der kun er smale 
render aapent vand. Det er den gamle sæl som holder til inde 
i isen, aarsungerne, som fangstmændene kalder troldsæl, træf- 
fes hvor der er mere aapent vand. Lernerekspeditionen anfø¬ 
rer at den har skutt en fjordkobbe vest av Rossø; da denne 
sæl ellers ikke har været paatruffet ved Spitsbergen, forelig¬ 
ger der sandsynligvis en forveksling med ringsælen. Næst 
ringsælen er storkobben (Phoca barbata) almindelig ved 
Spitsbergen. Den holder til paa forholdsvis grundt vand, da 
den lever av bunddyr. Vest av Spitsbergen, hvor bunden fal¬ 
der raskt av mot Nordhavets store dyp træffes den derfor ikke 
langt fra land. Paa østsiden, hvor havet er grundt, kan den 
derimot findes langt tilsjøs. Grønlandssælen (Phoca gronlan- 
dica) kan træffes indunder Spitsbergen, dens hovedtiiholdssted 
er dog drivisen niellem Spitsbergen og Grønland, hvor den 
holder til i den spredte, sønderbrutte is i det yttre isbaandet. I 
endnu høiere grad er klapmytsen (Cystophora cristata) bun¬ 
den til drivisen ute paa dypet. Saavel paa Spitsbergen- som 
paa Grønlandssiden mangler den ganske indunder land og 
inde i fjordene. Ja selv øst for Spitsbergen, hvor farvandet er 
forholdsvis grundt, synes den at mangle. Dette at klapmytsen 
er bunden til isen ute paa dypet, staar uten tvil i forbindelse 
med at dens hovednæring er blæksprut (Goncitus fabricii), 
som her er meget talrik. Da Bjørnøen og Spitsbergen blev 
opdaget var hvalrossen (Trichecus rosmarus) meget talrik. 
Hensynsløs jagt utryddet den meget snart ved Bjørnøen. Ogsaa 
ved Spitsbergens vestkyst er den saagodtsom utryddet. Først 
over paa østsiden, ved Nordostlandet, Barents Land, Edge Øog 
Kong Karis Land, kan endnu træffes flokker av hvalros. 
Men selv her, hvor isen i aarrækker kan spærre al adkomst, 
or bestanden sterkt reducert. 
Da Spitsbergen opdagedes, vrimlet farvandet omkring 
