14 — 
Hvor diffusionen foregik fra væske til væske blev blod 
benyttet, og bestemmelserne utførtes med apparatet i fig. 2, 
Vævsmembranen, fastspændt i ringene (3, 4) dannet ^kille- 
væg mellem to rum, A og B. I rammet B (ca. 50 cc.) indførtes 
blod som var mættet med surstof av kjendt tryk. I rammet A 
(1.5 cc.) indførtes helt surstoffrit blod (surstof utdrevet v. hj. 
Fig. 1. Forklaring, se teksten. 
av rent kvælstof i vakuum). Under forsøket blev alt blod 
hvirvlet kraftig v. hj. av to blandere (7 og 8), for at forhindre 
dannelsen av hvilende væskelag ved membranen. Naar der¬ 
for surstoffet passerte fra B til A, saa foregik diffusionen bare 
i membranen. I A blev surstoffet straks bundet av blodets 
hæmoglobin, og forsøkstiden avpassedes slik at blodet bare 
mættet sig-til under 50 %. Derved opnaadde surstoftrykket i 
A ingen maalbar værdi. 
Analyseprøver blev tat fra A ved forsøkets begyndelse og 
slut, og ved hjælp av Barcroffts differentialmetode bestemtes 
hvor meget surstof prøverne kunde binde pr. volumenhet for at 
bli mættet. Differansen mellem de saaledes fundne værdier, 
