— 2 — 
og i det videnskabelige arbeide sat sig sterke spor. Museums- 
mand var A p p e 11 o f ikke, det laa meget i periferien av 
hans interesseomraade, og for samlingene har han derfor 
direkte spillet en mindre rolle; indirekte har han dog ogsaa 
der hat sin store betydning ved den store tilgang paa viden- 
skabelig materiale, som skyldtes hans undersøkelser. 
For Bergens Museum hadde Appellofs alsidige utdan¬ 
nelse, hans store kundskapsfylde og hans overordentlig sterke 
trang til gjennem undervisning at meddele denne til andre 
stor betydning. Gjennem en række aar holdt han kurser i 
anatomi, som var sterkt besøkt av byens lærere i naturfag, 
og efterat han var blit indehaver av den Sundt’ske zoolo¬ 
giske lærestol, begyndte han ved denne en undervisning for 
studerende til den matematisk-naturvidenskabelige embeds- 
eksamen med zoologi som hovedfag; denne undervisning var 
sidestillet universitetets og der var knyttet eksamensret til 
den. Inden han drog bort fra Bergen fik han anledning til at 
eksaminere den første kandidat, som har tat sin hovedfags¬ 
eksamen her fra museet. 
Størst betydning hadde dog utvilsomt hans undervisning 
ved de internationale kurser i havforskning, som til dels paa 
hans initiativ oprettedes 1903 i Bergen. Han bar her arbei¬ 
dets hovedbyrde og bidrog i ganske væsentlig grad ved sin 
undervisning i de marine dy ref or mers biologi og i vore nor¬ 
diske haves zoogeografi til den betydelige tilstrømning til 
kurs erne og det gode navn, som de fik utover Europa. Flere 
av kursusdeltageme blev senere under gjentagne ophold her 
i Bergen hans videnskabelige elever. 
Appellofs videnskabelige virksomhet har især gjort 
sig gjældende paa to omraader, han var dels komparativ ana¬ 
tom, dels zoogeograf. 
Av hans anatomiske (og embryologiske) arbeider bør 
særlig nævnes en række undersøkelser over blæksprutter, 
hvorav navnlig arbeidet over skallens bygning hos Se pi a, 
Spirula og Ncmtilus er en værdifuld undersøkelse; endvidere 
har han levert flere undersøkelser over aktinier, hvorav en 
om utviklingen av Actinia equina blev tilkjendt Nansenfondets 
pris, da denne i 1900 blev utdelt første gang. 
Gjennem en aarrække foretok han indgaaende under- 
