Nogen kulturrelikter i urernes plantevekst. 
Av Jens Holmboe. 
Ved sine berømte undersøkelser over planteveksten i for¬ 
skjellige deler av det sydlige Norge, fremfor alt i Kristiania 
omegn og ved Sognefjorden, henledet Axel Blytt for 
omkring et halvt aarhundrede siden sterkt botanikernes op- 
merksomhet paa urernes interessante plantevekst. 
I sin avhandling om Kristiania omegns flora (Universi¬ 
tetsprogram, 1870) skriver han saaledes bl. a.: »I de Urer, 
der vende mod Solen, hersker paa klare Sommerdage en 
brændende Hede under de høie Fjeldmure. Nederst, hvor 
Uren gjerne er dannet af grovere Materiale, er den nøgen, og 
der findes kun smaa Moser og Lavarter paa Stenene; men 
høiere oppe, lige under Fjeldvæggene, hvor Stenene og Gruset 
er finere, skygge tætte Krat af Løvtræer, som ville have det 
varmt og lunt, saasom Alm, Lind og Sølvasald (Sorbus Aria) 
over en rig og afvexlende Flora af sydligere Planteformer, 
hvoriblandt enkelte af vore sjeldnere Arter, saasom: Vi cia 
pisiformis (Skouumaasen), Bromus asper , Fe stue a silvatica, 
Geranium lucidum o. fl.« (1. c. s. 33—34). 
I den tid som senere er forløpet er kundskapen om urer¬ 
nes plantevekst blit væsentlig utvidet. Overalt i vort land, 
hvor der findes solvarme urer av den type Blytt skildrer, 
træffer man i dem et mere eller mindre artrikt element av 
sydlige, varmekjære arter, som ellers er fremmed for ved¬ 
kommende trakt. Paa talrike steder, paa de solvendte sider 
av Østlandets dalfører og ved fjordene paa Vestlandet, finder 
man i disse urer smaaflekker med isolerte kolonier av en 
5 
