— 76 — 
nuværende voksesteder i urerne. Det valgte navn synes alli¬ 
kevel at maatte kunne forsvares, om man tar relikt-begrepet 
i en ikke altfor snever begrænsning. Hvis min opfatning er 
rigtig, er de omhandlede planter gjennem kulturen bragt til 
landet eller vedkommende distrikt, har her engang under 
andre kulturforhold hat en større utbredelse end nu og har 
indtil nutiden kunnet holde sig oppe i urerne hvor de har 
faat leve uforstyrret og hvor livsvilkaarene er saa usedvan¬ 
lig fordelagtige for dem. De fleste av artene turde ogsaa 
være bragt op i urerne ved husdyrenes hjælp, altsaa ialfald 
indirekte gjennem kulturen. 
Nærmere at avgjøre fra hvilken tid de omhandlede relikt- 
forekomster stammer, later sig for tiden neppe gjøre, ialfald 
ikke paa grundlag av undersøkelser paa voksestedene. Men 
kanske kan der engang paa anden basis skaffes tilveie momen¬ 
ter, som kunde bidra til at kaste lys over dette spørsmaal. 
Tilslut skal nævnes at der i tidens løp synes at ha fore- 
gaat en gjensidig utveksling av arter mellem kultur- 
jordens og urernes plantevekst. Likesom urerne har mottat 
planter fra den dyrkede jord nede ved gaardene, har der i 
ugræsvegetationen der nede bl. a. ogsaa trængt sig ind for¬ 
skjellige arter, som oprindelig hører hjemme i naturlige 
plantesamfund i urer og paa tørre solvarme berg- og bakke- 
skraaninger (smlgn. Gunnar Andersson: Svenska 
vaxtvarldens historia, s. 93). Av almindelige norske aker- 
ugræs, som temmelig sikkert er oprindelig vildtvoksende i 
vore urer, kan f. eks. nævnes hvassdaa (Galeopsis Tetrahit) 
og liaremat (Lampsana communis), den førstnævnte ogsaa 
paa strandkanter. I adskillige tilfælder kan det være vanske¬ 
lig at avgjøre hvad der er det primære — enten forekomsten 
i urerne eller paa gaardenes kultur jord. 
