111 
sprød paa grund av fossilrigdommen og med en chokolade- 
farvet forvitringshud. 
Blokkene laa som ovenfor nævnt like ved stranden i en 
slags strandvold med rullede blokker, hovedsakelig bestaaende 
av Froøenes granitiske bergartstyipier; men ogsaa gneiser, 
amfiboliter og andre bergarter var re)præsentert. 
Jeg har i et tidligere arbeide 1 ) forsøkt at vise at den marine 
grænse, altsaa havets høieste stand efter den sidste istid, paa 
Fig. 1. De to største jurablokker paa Nordø i Froan. 
Den undre blok er 30—40 cm. tyk, den øvre ca. 50 cm. Blyantskitse 
efter naturen. 
Froøene ligger i ca. 40 meters hoide (basert paa P. A. Øy ens 
beregninger av gradientfaldet Trondhjem—Ør landet—Froan); 
Frooene var dengang overskyllet av havet eller dannet i høi- 
den nogen lave skjær. Og blokkene har ganske sikkert ligget 
under vand i lange tider, hvilket forklarer deres besynderlige 
overflatestruktur (kernisk forvitring ved vandets hjælp). 
Fossilene, som tildels var udmerket bevaret, bestod ho¬ 
vedsakelig av muslinger, snegler og belemnit- 
rostra 2 ). En ganske vakker Trigonia-art ledet min 
tanke med en gang i retning av juraformationen (fig. 2). 
0 Nordhagen, Rolf: Planteveksten paa Froøene og nær¬ 
liggende eer. Trondhjems videnskapsselskaps forhandlinger 1917. 
2 ) Belemniterne var de nuværende blækspruters forfædre. 
