— 118 — 
Forklaringen paa dette maa man søke i selve fjeldbyg- 
ningen. Landet er et gammelt hævet peneplan, som tidligere 
var et fjeldkjede-land. Av strøk og fald, av de sterkt foldede 
lag synes at fremgaa, at vi befinder os paa sydøstsiden av 
denne gamle fjeldkj edes kjerneparti. Saagodtsom overalt, hvor 
jeg har undersøkt faldets retning og steilhet, og det er ikke 
paa saa faa steder, har jeg nemlig fundet retningen mot kysten, 
og faldvinkelen er sedvanligvis over 45 °. 
Fig. 1. Skematisk profil gjennem Nedeneslandets gneismasse. 
Denne skisse skulde gi det gjennemsnitsindtryk vi faar av 
bergbygningen. 
Som J. G e i k i e har fremstillet i sit verk »Earth Sculp- 
ture«, vil elvene ved fornyet hævning av en gammel nedero- 
deret landflate, igjen opta sit nedbrytende arbeide, og de ret¬ 
ninger som elvene da nærmest er henvist til, er de gamle op- 
rindelige elvefar. For hovedelvenes vedkommende har disse 
oprindelig været synklinalene. Senere har de ædt sig ind paa 
antiklinalenes omraade, som altsaa da repræsenterer fordyp- 
ningsrenderne i et ældre, primært eroderet land. Retningen 
nedad skraaplanet (som i vort tilfælde falder sammen med 
faldet) vælges av de mere hidsige bielver, som i foss og stryk 
kaster sig i hoveddalen. Slik kan forholdene være, at en elv 
snart vælger antiklinalenes rolige leie, snart følger avheldets 
brattere vei, og dette er da ogsaa tilfældet med Nidelven. Der¬ 
for ser vi fossene knyttet til faldretningen; likeledes findes 
de uregelmæssige elvebredder her, idet elven under sin ero- 
sion maa spare de haardere lag i fjeldet, og disse vil rage op 
som hindrende ribber, som elven krydsende maa bryte sig 
forbi. 
Betragter vi distriktets andre elver, finder vi tilnærmet de 
samme retninger igjen. Topdalselven skyr avheldets kurs in- 
den rektangelbladet Kristiansands omraade; i overensstem- 
