— 120 — 
Lilleelven i Storelven, og denne videre ut i Lundevand 3 m., 
Songevand Om. Vi ser det regelmæssige fald mot ost fra 
maksimum. For de to inderste linjens vedkommende tør granit- 
eruptioner ha forstyrret deres utstrækning mot vest (?). 
Betragter vi nu omraaderne meillem linjerne, f inder vi, at 
landstripen utenfor den ytterste kun paa et piar steder kan frem¬ 
vise høider paa over 90m.o.h. Ellers er hoiderne hovedsagelig 
0—60 m. o.. h., med spredte heipartier 60—90 m, (NB. Jeg 
undtar her grimstadgranitens omraade.) 
Fig. 2. Indsjorækkerne. 
Tallene langs linjerne viser tjernenes vandspeilshøider, de øvrige tal 
viser terrængets hoide. 
Paa landstrimmelen mellem den ytterste og mellemste 
linje har man et visst indtryk av at være kommet en etage 
høiere tilveirs. Vi maa helt ut i skjærgaarden i øst for at 
naa høider mellem 0 og 30 m. o. h., men selv her er heistræk- 
ninger av høider fra 30—60 m. almindelige, hyppigere end 
langs den ytterste stripes kyst. Den herskende høide her er 
60—90 m., hist og her hævende sig til 90—120 m. Hvor linjen 
møter Nidelven, har man stripens største høide, Brataasen, 
150—180 m. 
Landet mellem den mellemste og inderste linje betegner' 
