— 141 — 
Man vil med denne kolossale utvikling for øie ikke finde 
det merkelig at Matthew har anslaat tertiærtidens længde tii 
det hundredobbelte av kvartærtidens. Tar man, som Matthew, 
et slikt minimumstal som 100,000 aar for kvartærperioden, faar 
man for tertiærtiden allikevel ikke mindre end 10 millioner. 
Selvfølgelig er dette et skjønsmæssig anslag og ikke mer, men 
alle som sætter sig ind i de foreliggende fakta maa dog være 
enig i at her kræves tidsrum av kolossal størrelse. 
Der foreligger ogsaa beregninger, særlig over de senere 
tiders længder, paa andre grundlag end de allerede nævnte, 
saaledes f. eks. med elveerosionens hastighet som utgangs¬ 
punkt, men vi kan ikke her gaa ind paa dem. Vi skal gaa 
over til at behandle en beregningsmaate av en helt anden art. 
en metode som ikke er underkastet skjøn, men som er basert 
paa eksakte maalinger. Den er vokset frem av det vidunderlig 
resultatrike arbeide med at fastslaa de radioaktive stoffers og 
de radioaktive processers natur som ustanselig er paagaat 
siden Rontgens opdagelse av x-straalerne i 1895. Grundlaget 
er visse radioaktive grundstoffers spaltning i andre, med — 
som bekjendt størrelse — den hastighet hvormed spaltningen 
eller omdannelsen foregaar. For os er særlig uranets spalt¬ 
ning vigtig. Uranium er utgangsleddet for en lang serie om- 
dannelseisprodukter, en række hvori det ene led omdannes til 
det andet med vekslende hastighet, men hvor man tilslut faar 
et stabilt endepunkt. Mellemstadierne repræsenteres ved 
radioaktive grundstoffer som ionium, radium og polonium o. a. 
slutproduktet blir gjerne angit ved betegnelsen Ra G. Dette 
slutprodukt av uranets omdannelse er et stof som praktisk talt 
er identisk med bly og som ikke kemisk kan skilles fra dette 
grundstof, men det har en noget lavere atomvegt (bly har 
207.18, Ra G 206.0). Foruten den nævnte omdannelsesproces 
foregaar der en anden: der avspaltes helium, en gas der som 
bekjendt i lange tider kun kjendtes fra solen, hvor den var 
paavist gjennem spektroskopiske maalinger. Hele spaltnings- 
processen kan opsuinmeres slik at der av 1 atom uranium (Ur) 
dannes 8 atomer helium (He) og 1 atom Ra G der altsaa prak¬ 
tisk talt er identisk med bly (Pb). Nu findes uran i en række 
mineraler, der er primært utkrystalisert i eruptivbergarter; 
i særlig stor mængde i uranbekerts (et mørkt, tungt, bekfarvet 
