— 162 — 
er fuldstændig uten sidestykke i noget tilsvarende tidsavsnit 
i historien. Epokegjørende nye kjendsgjerninger er i disse 
aar blit avdækket, en mængde nye arbeidsfelter aapnet, og 
vældige nye videnskapsgrener har avspaltet sig. Den hele 
lærebygning i fysik er samtidig blit revolutionert ikke bare én 
men flere ganger. Det som var god latin og tip-top moderne 
i fysikken, dengang Schiøtz 29 aar gammel overtok sit profes¬ 
sorat i 1875, er allerede for længe siden forældei Det har 
været en tid fuld av spænding og eventyr og med enestaaende 
chanser for alle fysikkens pionernaturer, alle som har været 
kjappe til at sikre sig »claims« i de nye felter, de selv eller 
andre fandt frem til. 
Men paa den anden side har det ogsaa været en vanskelig 
tid for de mere forsigtige og nøkterne, negativt-kritiske be¬ 
gavelser. Det har — for at benytte Ostwalds inddeling av 
naturforskerne i romantikere og klassikere — i fysikken været 
romantikernes guldalder, hvorunder klassikerne ikke altid har 
hat saa let for at finde sig tilrette. 
Disse i og for sig veikjendte forhold fremhæver jeg i 
denne forbindelse, fordi de danner den nødvendige bakgrund 
for bedømmelsen av Schiøtz’s embedsgjerning. Tiden har 
nemlig ikke været ham ubetinget gunstig, forsaavidt som han 
efter hele sin begavelse hører med i klassikernes rækker. 
Ved opdagelsen av elektronet — den for hele vor natur- 
erkj endelse muligens mest revolutionerende begivenhet som 
nogensinde har fundet sted — var Schiøtz allerede over 50 
aar gammel, og vi som endnu regner os blandt de yngre vil 
let kunne gjøre vor gamle lærer uret, fordi vi selv i nogen 
grad har tapt kontakten med den fysik som ligger forut for 
dette avgjørende skille, og har vanskelig for at se den første 
og vigtigste del av hans embedsgjerning i sit rette perspektiv. 
En ikke uvæsentlig del av Schiøtz’s arbeider falder ogsaa 
utenfor fysikkens omraade. Med sin universelle begavelse 
kunde han i sin tid sikkerlig med samme lethet ha valgt 
matematikken eller hvilkensomhelst gren av naturvidenska- 
pene som sit specielle fag. Og det skyldes; vist nærmest et 
tilfælde, at han kom til at bli fysiker. I studentertiden var 
det saavidt jeg vet geologien som i særlig grad hadde fanget 
