— 195 — 
nationer. Jeg møtte Oluf Ryghs system i hans forelæsninger i. 
midten av 1890-aarene, og her var alle slutninger bygget paa 
rent arkeologisk grand, fordomsfrit, men som det heter forsig- 
tig. Hos Rygh var ikke længer nogen plads for Munchs teori, 
og lappene i det hele praktisk talt forsvundet som forhistorisk 
faktor i Norge. Nordmændenes indvandring skulde (med noget 
forbehold) snarest tænkes i yngre stenalder som ogsaa repræ- 
senterte den ældste bosætningen i landet. Et helt arkeologisk 
system hadde avløst de store hypotetiske kombinationer. 
Spørsmaalet om den første bosætningen i Norge var alt- 
saa helt løst fra historien og til gjengjæld blev det stillet slik 
at det kom ind under geologisk behandling. F. eks. naar et 
bosted fra stenalderen findes ved en gammel strandlinje, nu 
høit paa land, saa maa geologien kunne fortælle noget om 
hvor gammel denne stranden er og dermed ogsaa gi en geolo¬ 
gisk alder for den civilisation som da florerte. Netop dette 
blev gjort for Kristianiafeltet i et betydelig og meget kjendt 
arbeide (utgit 1905) av ]5rof. W. C. Brøgger, som paa rent 
geologisk grundlag kunde opstille en række av trin svarende 
til arkeologiske perioder, altsaa et helt system for den kultur¬ 
historiske utvikling under stigningen av landet efter istiden. 
Den geologiske siden av dette arbeidet er hævet over min 
dom; men jeg har lyst til at si at det er overmaade sjelden 
at se. en videnskapsmand behandle et fremmed omraade med 
den fulde sikkerhet og kyndighet som W. C. Brøgger har vist 
overfor arkeologisk materiale og arkeologiske spørsmaal. 
Sammen med A. W. Brøggers studier over stenalders old¬ 
saker fra de samme aarene, har strandlinje-studierne utvilsomt 
fastslaat at Østlandet ialfald har været bygget i ældre nordisk 
stenalder, i »kjøkkenmødding-tiden«. Bosætningen i Norge 
var dermed rykket et godt nyt stykke bakover i tiden, og 
i dette resultatet er ikke senere rokket. Like vigtig var ogsaa 
hele metoden som dermed var indført i norsk arkeologi, en 
metode som har været frugtbar ikke mindst ved at reise nye 
og vanskelige problemer i vor stenalder. 
Problemenes mand fremfor alle er Andr. M. Hansen, som 
begavelse sikkert en av de interessanteste skikkelser i vor 
videnskabelige literatur. Han er geolog, men har ogsaa med 
forkjærlighet behandlet arkeologi og antropologi ved siden 
