— 220 — 
som den indfaldende, og en straaling, som bestaar av homo¬ 
gene grupper, som er karakteristisk for det legeme, hvorfra 
sekundærstraalingen utgaar. 
Den »spredte straaling« antar man fremkommer ved, at 
primærstraalerne tvinger materiens elektroner til at svinge 
med i takt med den indfaldende straaling. 
Ved at maale intensiteten av sekundærstraalingen har 
bl. a. den engelske fysiker B a r k 1 a paa grundlag av J. J. 
Thomson^ teori for denne straaling kunnet beregne antallet 
av elektroner i et atom og fundet dette antal tilnærmet lik 
det tal, som uttrykker den halve atomvegt, et resultat, der 
senere er bekræftet ved Rutherfor d’s bekjendte undersø¬ 
kelser over «-straalernes spredning, og som danner grundlaget 
for den Rutherford’ske atommodel. 
Kanske endnu større interesse frembyr de homogene straa- 
linger, som er karakteristiske for de enkelte stoffer. Disse 
homogene, sekundære røntgenstraaler blev først paavist av 
Barkla, en opdagelse, der allerede er blit belønnet med Nobel¬ 
prisen. 
Røntgenstraalernes egenskap blev oprindelig karakteri¬ 
sert ved straalernes evne til at gjennemtrænge materien. 
Eftersom gj ennemtrængeligheten vokser, tilskriver man rønt- 
genstraalerne en større haardhet. Barkla paaviste, at der fra 
et og samme legeme kan utgaa flere karakteristiske grupper 
av homogene straaler. Den mest gjennemtrængelige eller 
haardeste straaling kaldte han for K-straalingen. Desuten 
fandt han en betydelig bløtere straaling, som han kaldte 
L-straalingen, og for de aller tyngste elementer kunde han 
endog paavise en endnu bløtere straaling, den saakaldte M- 
straaling. 
Disse straalinger, som altsaa er typiske for elementet, 
maa gi uttryk for bestemte frekvenser i atomets indre og 
motsvarer fuldstændig linjespektrene for lyset. 
Denne analogi traadte endnu sterkere frem, da det ved 
Laue’s opdagelse av bøining i krystalgitre blev mulig at be¬ 
stemme nøiagtig røntgenstraalernes bølgelængde. 
En nøiagtig og enkel metode til bestemmelse av røntgen¬ 
straalernes bølgelængde blev først utarbeidet av de to fysi¬ 
kere B r a g g, far og søn, og metoden grunder sig derpaa, at 
