— 240 — 
Om låvenes utbredelse i Norge. 
Av B. Lynge. 
(Fortsat fra side 174). 
III. Indlandsfloraen. 
Vor utvikling har nu ført os over til de planter, som 
vi regner til „indlandsfloraen“. Det falder naturlig at bruke 
den vigtigste skillelinje i vor vegetation, nemlig skoggrænsen, j 
til den nærmere gruppering av disse laver. 
Vi vil kalde de planter, som enten bare findes over 
trægrænsen eller som er væsentlig almindeligere 
paa høifjeldet end nedenfor, for alpine. Og de ind- 
landsplanter, som findes i størst mængde i barskogen 
og bjerkeskogen eller i bakliene for subalpine. 
Der findes videre et tredje kontinentalt element, som mest 
træffes nede i dalene paa gunstig eksponerte steder 
og som vi kan kalde kontinentale lavlandsplanter, 
selv om enkelte av dem undtagelsesvis findes like op imot 
skoggrænsen. 
I vore nordligste fylker forrykkes disse forhold sterkt. 
Mange planter, som sydpaa er rent alpine, gaar der normalt 
like ned til stranden. 
I Nordnorge, særlig i Finmarken, kan vi ogsaa skille 
ut nogen planter, som vi kalder for arktiske strand- 
p lan te r. 
De subalpine og de alpine laver er de to vigtigste lav- 
grupper i vort land, ikke saa meget med hensyn til antallet 
av artene som med hensyn til deres mængde. 
Alle disse Cladonier i skogbunden, skjæglavene, 
som klær naaleskogen i skoglierne, de milelange flater av 
renmose (Cladonia alpestris) oppe i skogsbandet, de 
like saa vidstrakte samfund av Alectorier, Cetraria 
nivalis og Cladonia silvatica (i videre begrænsning) 
paa høifjeldet, og endelig de myriader av uanselige skorpe» 
laver, som for en stor del gir fjeldet dets farve, det er 
disse planter, som i første række repræsenterer Norges lav¬ 
flora. Vort lands lavflora den er stort set subalpin og alpin. 
