— 242 — 
Ved sin utbredelse utenfor Norge skiller de sig ut fra 
de andre laver av »indlandsfloraen«. De er planter med en 
vid utbredelse i vor verdensdel, nærmest sydlige, i hvert 
fald mer sydlige end østlige planter i Europa. 
Deres voksemaate hos os lægger den tanke nær, at de 
er sydlige varmekjære planter, som kræver megen varme 
under sin vekstperiode, men som ikke er saa følsomme for 
vinterkulde som f. eks. planterne fra den vestlige kyststripe. 
Det er ellers vanskelig at forstaa deres forekomst hos os? 
kanske er de relikter fra en varmere og bedre tid? 
2. De subalpine laver. 
Vi har nævnt, at de subalpine og alpine laver mer 
viste slegtskap med de østlige end med de vestlige landes 
flora. Det er da let forstaaelig at mange supalpine 
laver ogsaa i vort land har en mer østlig end 
vestlig utbredelse. 
Man maa herved ikke overse, at de store skogbare 
strækninger paa Vestlandet byr daarlige vekstkaar for en 
række slike planter. Men der er mange subalpine østlige 
planter, som ikke er bundet til skogen og andre, som skulde 
kunne trives i bjerkeskogen i vestlandsfjordene og som 
allikevel mangler eller er sjeldne der. 
De østlige lavlandsplanter, som vi før har talt om, slut¬ 
ter sig til de samme planters utbredelse paa den svenske 
vestkyst og tildels i Dalsland. Derimot maa man gaa nor- 
denfor Dalsland i Sverige for at finde tilknytning til de 
planter, som vi skal nævne som typearter for vore østlige 
subalpine laver. 
Hos os findes de over store deler av det kontinentale 
Østland og en hel del av dem er like saa almindelige op- 
over Nordland, Troms og Finmark fylker. 
Som en rigtig typeart for vore østlige subalpine laver 
vil jeg nævne Alectoria Fremontii (fig. 6), vor største 
mørke skjeglav, utmerket ved de gule soredier. Den fin¬ 
des i Pasvikdalen, videre i Alten, i svære mængder i indre 
Maalselven, i endda større mængde i Nordre Østerdalen, 
temmelig sjelden i skogene i Nordmarka og paa Hadeland; 
