— 245 — 
Cladonia alpestris, reinmosen, vor økonomisk vigtigste 
lav. Den gaar som masseplante adskillige hundrede meter 
baade ovenfor og nedenfor skoggrænsen, men den er ingen 
egentlig høifjeldsplante og i lavlandet findes den mer spredt 
paa rabber i furuskogen. Ved selve kystene mangler den 
ofte, eller den er sjelden. — I England er den sjelden og 
i Syd« og Mellem-Europa væsentlig en fjeldplante, ofte er 
den helt erstattet av en nærstaaende art Cladonia por¬ 
ten to sa. 
Vi har væsentlig opholdt os ved de østlige subalpine 
laver, det er de planter i gruppen, som er lettest at isolere 
ut. Forøvrig vil begrepet »subalpine laver» let fortone sig 
som et sækkenavn, hvor man anbringer størstedelen av de 
»almindelige arter» i landet, bortset fra de rene fjeldplan- 
ter. En hel del av dem er almindelig ogsaa paa Vestlan¬ 
det og en god del av dem er utbredt over hele Europa paa 
nogenlunde tilsvarende breddegrader. 
3. Den alpine lavflora. 
Grænsen mellem den subalpine og den alpine 
lavflora er langtfra saa markert som for den 
fanerogame flora. For denne er jo allerede det fak¬ 
tum at trærne slutter op et fremtrædende træk i hele land¬ 
skapets utseende. 
Låvene generes mindre end fanerogamene av de veir- 
haarde forhold paa fjeldet, de er mer avhængig av lyset 
og av konkurransen med andre hurtigere 
voksende planter. Hvor furuen danner skoggræn¬ 
sen, faar de lyskjære laver alt det lys de trænger, og man ser 
liten forskjel paa lavmarken over og under skoggrænsen. Helt 
anderledes i granskogen; hvor granen rækker op i skoggræn¬ 
sen, er marken dækket av moser og andre planter, i hvert fald 
ikke av lav. Under bjerken dannes en muldrik jord; der kan 
findes meget lav ogsaa, men låven pleier ikke at være saa 
dækkende som i furuskogen. 
Låvenes langsomme vekst og beskedne krav til næring 
gjør dem i stor utstrækning til planter, som kan leve paa mini- 
mums-kaar, paa steder, som er for ringe for andre planter, 
