— 259 — 
nationer formaadde Bergens kjøbmandsstand aldrig at gjen¬ 
vinde det tapte terræng. Kun grønlandsfarten lykkedes 
det bergenserne for en tid at gjenopta, men tilslut inaatte 
man ogsaa opgi denne handel, som saa helt gik over til de 
danske. 
Det var først og fremst utenrikspolitiske hensyn, som 
bevirket at den norsk-danske regjering i den sidste halvdel 
av det 16de aarhundrede interesserte sig sterkt for Grønland 
og seilasen paa Nordhavet: Engelskmændenes og hollæn- 
dernes rivalisering om forrangen paa havet, om fiskerier og 
hvalfangst i de nordlige farvand samt Sveriges og Ruslands 
stadige fremtrængen mot Nordhavet, forutsaa regjeringen 
vilde medføre væsentlige ulemper for Norge og Danmark. 
For at hævde sig ogsaa i juridisk henseende, trak regjerin¬ 
gen konsekvensene av det gamle norske standpunkt, idet 
den hævdet med rene ord, at de nordlige have var undergit 
den norske krone. Dette standpunkt bygger paa de geo¬ 
grafiske forestillinger, som middelalderen tok i arv fra 
oldtiden. Man tænkte sig saaledes et sammenhængende 
polarland fra Grønland i vest til Rusland (Novaja Zemlja) i 
øst; efterat man hadde faat noget bedre kjendskap til det 
nordøstlige Europa, sa man, at polarlandet Grønland strakte 
sig henimot, men var ikke landfast med Rusland (Novaja 
Zemlja) i øst. Derfor opfattedes det av nordboene i 1194 
opdagede land, Svalbard, som en del av den grøndlandske 
kyst. Og da hollænderen Willem Barentsz i 1596 paany 
opdaget dette land og kaldte det Spitsbergen, trodde ogsaa 
han, at det var en del av Grønland og denne opfatning kan 
man følge helt til omkring midten av det 18de aarhundrede. 
Allerede i kongebreve og forordninger fra Kristian IV’s tid 
omtales Spitsbergen jevnlig som en „insul“, men dette inde- 
bærer dog intet brud med den opfatning at Spitsbergen 
var en del av Grønland. 
De mange „grønlandske 44 kompanier fra det 17de aar¬ 
hundrede tar derfor ikke nødvendigvis sigte paa det egent- 
lige Grønland, men paa alle lande nordenfor Island og 
Finmarken, vel som oftest paa Spitsbergen. Naar der derimot 
tales om Straat Davis —> hermed mentes ikke alene strædet, 
1 ■ ■ .* 
