— 290 — 
Vesteraalen er platformen ogsaa smal, her kaldes eggen 
for „Havbroen“. Ved Finmarkskysten er avgrænsingen 
ikke saa naturlig; de store dyp ligger meget længere fra 
kysten; grænselinjen trækker man her mere vilkaarlig i ca. 
100 km.’s avstand fra land. I det sydlige drar vi grænsen 
for vort faunaomraade langs midten av Skagerak, idet den 
dypeste del, den norske rende (Arendalsrenden), tas med. 
Fra dansk side regnes derimot gjerne rendens dypeste parti 
som grænse mellem dansk og norsk faunaomraade. Hertil 
er at bemerke at den danske fauna hermed faar et tilskud 
av former som ellers er fremmed for den. Det er de ikke 
for den norske faunas vedkommende; det er derfor natur- 
ligst at regne de dype partier av Skagerak til det norske 
omraade. 
En viss vilkaarlighet vil der altid bli, ogsaa ved den 
her nævnte fremgangsmaate. Særlig gjælder dette fast- 
sættelsen av grænserne naar bunden skraaner langsomt ned 
mot de store havdyp saaledes som tilfældet er for Norges 
vedkommende ved Finmarkskysten eller naar man vil utrede 
de forskjellige landes andel i Nordsjøomraadet. Saalænge 
dybden imidlertid er den samme, vil bundfaunaen stort set 
ikke forandres og nogen kilometer fra eller til vil ikke 
bringe nogen væsentlig forrykkelse i artsantallet. Det samme 
vil ogsaa gjælde for den fritlevende, pelagiske fauna; er 
artene tat i 100 km.’s avstand fra land vil de — i ethvert- 
fald til tider — ogsaa optræ adskillig nærmere land. 
Begrænser vi det norske faunaomraade saaledes som 
jeg har nævnt blir det av fisk omkring 175 arter som kan 
regnes til vor marine fauna forsaavidt som de alle er tat 
indenfor dette omraade. Efter sin karakter kan de henføres 
til 3 hovedgrupper, den arktiske, den boreale og den 
atlantiske gruppe. De arktiske arter træffer vi særlig ved 
vore nordlige og nordvestlige kyster hvor det kolde polar- 
vand støter op til vort omraade. Den boreale gruppe ind- 
befatter vore almindeligste arter, de som sætter præget paa 
vor fiskefauna; deres hjemstavn er det tempererte vand og 
de findes foruten hos os ved Nordvest-Europas kyster idet- 
hele, tildels ogsaa ved den tempererte del av Nord-Amerikas 
østkyst. De atlantiske arter har tyngdepunktet for sin ut- 
i 
