- 307 — 
Efter denne korte betragtning over de faktorer som be¬ 
stemmer valenstallets størrelse, ligger det nær at spørre om 
der hersker nogen lovmæssig sammenhæng mellem de en¬ 
kelte værdier av valensen. Man mente en tid at valensen 
kun kunde skifte med to enheter ad gangen, men vi vet nu 
at man meget ofte foruten med elementets maksimale valens- 
tal ogsaa kan regne med alle de lavereliggende valenstal ind- 
til en viss maksimalvalens. Eksempler herpaa kjender man 
særlig fra elementer som: mangan, molybden og vanadin. Av 
vanadin kjendes saaledes alle 4 klorider: helt fra pentaklori- 
det til og med dikloridet. 
Og med hensyn til den maksimale valens er det paafal- 
dende at elektronegative elementer viser høiest valens netop 
i. forbindelse med andre negative elementer saaledes som f. 
eks. C1 i surstofforbindelsen: C1 2 0 7 , klorheptoksyd og svovel 
i forbindelse med fluor som svovelhexafluorid, SF e . Meget 
eiendommelige er ogsaa forbindelser mellem natrium og 
kalium med kviksølv: NaHg 6 og KHg 12 „ 
Det er nu meget vigtig at man kan opnaa en samlet over- 
sigt over saavel de enkelte valenstal som over gangen i den 
skiftende valens ved hjælp av elementenes periodiske system. 
Her trær det tydelig frem, hvorledes vertikalrækkenes num¬ 
mer i dette system stort set angir valensen for de til disse 
rækker hørende elementer. Dette er en lovmæssighet som 
gjælder mest utpræget for elementenes surstofforbindelser; 
ti det er nødvendig at lægge merke til hvorledes valensen 
overfor vandstof baade tiltar og avtar, eftersom man skrider 
frem i systemets enkelte perioder, mens man for surstoffor- 
bindelsen finder en stadig stigning. Saaledes tiltar i den 
første lille periode vandstofvalensen fra Li til C for derpaa at 
avta fra C til F, mens i den anden lille periode valensen over¬ 
for surstof vokser hele veien fra Na til Cl. Et lignende for¬ 
hold mellem vandstofvalensen og surstofvalensen vil man 
finde i de store perioder. — Disse regelmæssigheter som ele¬ 
mentene viser med hensyn paa surstofvalensen, er dog ikke 
fri for vilkaarlighet, noget som sier sig selv naar man betæn- 
ker de talrike surstofforbindelser som ett og samme element 
kan opvise. 
Hvis de begreper vi hittil har dannet os om det kon- 
